234 



detta antagande leder. Jag antar, att alla arter ha normal dis- 

 persion, och att alltså de av Svedberg (1922 a) meddelade form- 

 lerna äro tillämpliga. 



Om en art vid den statistiska analysen faller inom den ena eller 

 andra frekvensklassen sammanhänger enkelt med sannolikheten för 

 att med en yta av den använda provytans storlek gripa minst ett 

 individ av arten i fråga. Om denna sannolikhet t. ex. är 0,95, så 

 är arten sannolikast att påräkna inom "konstantklassen". Är sanno- 

 likheten 0,75, så är artens sannolikaste plats frekvensklassen 70 — 

 80 %, o. s. v. Känna vi artmaterialets fördelning på olika sanno- 



1 



f^edelyta pr indivfd 



Fig. 1. Sambandet — vid normal dispersion — mellan medelyta pr individ 



och sannolikhet att gripa minst ett individ med en yta av viss storlek. 



De tre kurvorna gälla för tre olika ytstorlekar, som 



förhålla sig som 1:10: 100 



likhetsklasser, så kunna vi alltså titan vidare rita upp det sanno- 

 likaste utseendet av den ur en verkligen utförd statistisk analys på 

 ifrågavarande material framgångna F-%-kurvan. 



I fig. 1 framställes sambandet mellan medelytor pr individ och 

 sannolikheter för tre olika provytestorlekar. Kurvorna närma sig 

 asymptotiskt x-axeln och äro åtminstone praktiskt taget oändligt 

 utsträckta i denna axels riktning. Teoretiskt är det ingenting som 

 hindrar, att en växt kan vara sällsyntare än vilket uppgivet värde 

 som helst och likväl vara fördelad med normal dispersion över en 

 mycket stor yta, och kontakten med verkligheten släpper kurvan 

 fullständigt först vid arealer som närma sig jordklotets yta. An- 

 taget nu, att Nordhagens tysta antagande är riktigt, så betyder detta 



