237 



storlekar av provytor. Här är det nödvändigt att genast kupera 

 artserien på grund av den uppenbara omöjligheten att oändligt 

 många individ skola finnas pr ytenhet. Jag har därför antagit en 

 likformig fördelning efter individfrekvenser, ej från O till oo, utan 

 från O till n stycken pr ytenhet. I fig. 2 t. h. framställas de efter 

 sannolikheterna konstruerade F-?^-kurvorna. Som man ser, skulle 

 enligt den förutsättning, som vi f. n. röra oss med vid användning 

 av små provytor, en top]) uppträda i de låga frekvensklasserna — 

 men ej alltid i den lägsta; vid stigande provytestorlck skulle top- 

 pen vandra åt höger — därvid passerande mellanklasserna — och 

 till sist hamna i högsta klassen. Ett språng uppträder då mellan 

 högsta och nästhögsta klassen, men den sistnämnda är i förhål- 

 lande till klasserna åt vänster ej svagt representerad, tvärtom. — 

 De empiriska kurvorna ha endast en egenskap gemensam med 

 dessa kurvor, nämligen s])rånget nedom högsta klassen. 



Ett tredje enkelt anlagande om artmaterialets fördelning på in- 

 dividfrekvensklasser är, att alla arter ha samma individtäthet. 

 Konsekvenserna av detta antagande ha utförts av Kylin. De re- 

 sulterande F-%-kurvorna likna de empiriska i intet annat avseende, 

 än att språnget nedom högsta klassen uppträder vid användning 

 av stora provytor. ^ 



Av det anförda framgår, att icke vilken homogen artblandning 

 som helst kan ge upphov till F-%-kurvor, som visa de empiriska 

 kurvornas karakteristiska egenskaper. Dessa måste då betingas därav, 

 att artmaterialet fördelar sig på individfrekvensklasser ej alldeles 

 hur som helst, utan att någon viss normalfördelning med mer eller 

 mindre stor regelbundenhet alltid kommer igen. Hurudan är då 

 denna normalfördelning, och varav betingas den? Det är möjligt, 

 att fördelningen kan variera inom ganska vida gränser, utan att 

 F-!li-kurvan blir märkbart onormal. De empiriska kurvorna visa 

 som bekant, trots den goda allmänna överensstämmelsen i vissa 

 punkter, en stor detalj variation. 



Såvitt jag vet, är jag själv (Romell 1920) den förste och hittills 

 ende, som på rent teoretisk väg konstruerat frekvensfördelnings- 

 kurvor, som visa alla de drag, vilka generellt kunna upptäckas 

 hos de empiriska F-%-kurvorna. Då överensstämmelsen mellan mina 

 teoretiska och de empiriska kurvorna blivit bestridd på ett mycket 

 energiskt sätt av auktoritetcrna, må det tillåtas mig att på nytt 



' Anm. i korrekturet: Kylins F-^^-kurvor äro felkonstruerade (jfr min snart utkom- 

 mande uppsats om frekvensfördelningen och sambandet mellan jta och artantal). Den 

 rätt konstruerade kurvan visar ännu sämre överensstämmelse med normalkurvan. 



