238 



\ 



O 



O 



framdraga de förra ur glömskan. Det torde därvid vara lämpligt 

 att servera dem på ett nytt, mera generellt sätt, som jag hoppas 

 samtidigt är mer lättbegripligt. Jag utgår från en fördelning av 

 arterna på olika individfrekvensklasser, motsvarande fördelningen 

 av 1000 kombinationer av 3 olika ekologiska faktorer med vardera 

 10 intensiteter, under förutsättning att varje faktor varierar i 

 intensitet omkring ett medelvärde efter den normala (binominala) 

 frekvenskurvan, och att faktorerna fritt efter slumpens lagar kom- 

 binera sig till "ståndorter" (jfr 

 RoMELL 1920, sid. 5—7). De fre- 

 kvenssiffror, som jag utgår ifrån, 

 representera den sammanlagda del 

 av ytan, där den ifrågavarande 

 faktorskombinationen råder. (Om 

 jag låter dessa siffror betyda in- 

 dividfrekvenser för växtarter, så 

 antar jag alltså helt enkelt, att 

 individtätheten är i stort sett 

 lika över hela ytan, men att indi- 

 viderna tillhöra olika arter allt 

 efter den ståndort där de stå.) För- 

 delningen av ståndortsuppsättnin- 

 gen på olika frekvensklasser är icke 



\ •"\ 



\ \ 



\ 



\ 



\ 



F"ig 3. Gängen, inom en vegetations- 

 bildande artserie, av sannolikheten för 

 att gripa minst ett individ med en 

 yta av viss storlek, om arterna äro 

 koordinerade med var sin bestämda 

 ståndort och dessa senare bildas genom 

 kombination slumpvis av olika inten- 

 siteter av ti'e variabla ekologiska fak- 

 torer. (Abskissor = arternas nummer 

 i artserien, om de ordnas efter tallande 

 frekvens; ordinator = de tillhörande 

 sannolikheterna.) De fyra kurvorna 

 gälla för iyra. olika ytstorlekar, som 

 förhålla sig som 1:10: 100 : 1000. 



likformig; inom somliga frekvens- 

 områden finnes det fleraståndorter, 

 som ha samma eller nära samma 

 frekvens, inom andra ändras fre- 

 kvenssiffran hastigt från ståndort 

 till ståndort. (Under de förutsätt- 

 ningar jag gör, blir då artmateria- 

 lets fördelning på individfrekvens- 

 klasser likadan.) Detta om de pri- 



mära sannolikheterna. Ständorts- 

 (resp. art-j materialets fördelning på olika sannoiikhetsklasser vid 

 användning av provytor av fyra olika storlekar illustreras av kur- 

 vorna fig. 3. Kurvorna äro konstruerade så, att ståndort.s- (resp. 

 art-) materialet tankes likformigt (= med konstant täthet) ordnat 

 längs x-axeln efter fallande sannolikhet, och över varje punkt å 

 x-axeln den tillhörande sannolikheten avsatt som ordinata. Ur dessa 

 kurvor kunna alltså vanliga F-%-kurvor konstrueras på alldeles 



t 



