239 



samma salt som ur kurvorna fig. 1 och 2. De resulterande F-%- 

 kurvorna visas fig. 4, där bokstäverna motsvara dem i fig. 3. 



I kurvorna fig. 4 återfinner jag för min del alla drag, som äro 

 utmärkande för de empiriska F-% och K-%-kurvorna: Med små 

 provytor får man en topp över de låga frekvenserna, vid stigande 

 provytestorlek uppträder en topp i den högsta klassen, vilken vid 

 fortsatt stegring av provytestorleken blir alltmer utpräglad, medan 

 den första toppen (över de låga frekvenserna) minskar alltmer i 



10 10 30 ^0 50 60 ^0 80 90 100 



rrek\/-ens % >- 



freAiyens % 



Fig. 4. F-°o-kurvor. konstruerade ur kurvorna fig. 'å. Arterna ha fått de sanno- 

 likaste platserna, ingen hänsj-n är tagen till spridningen över F-%-klasserna. 

 Bokstäverna a — </ motsvara dem i fig. 3. 



en procentiskt uttryckt statistik. Mellanklasserna, särskilt de när- 

 mast nedom den högsta klassen, äro hela tiden svagt besatta. 

 Det blir, om nog stora provytor användas, ett tydligt språng från 

 högsta till nästhögsta klassen. 



Mina kurvor fig. 4. representera, som framgår av det sätt, varpå 

 de framdeducerats, närmast resultatet av en tänkt statistisk analys 

 över ståndorter. Om nu alla de verkligen utförda statistiska 

 analyserna, som avse växtarter, ge likadana kurvor, så kan 

 detta förklaras enkelt genom antagandet, att i allmänhet mot varje 

 ståndort svarar en viss eller några vissa växtarter (i senare fallet 

 i stort sett varken flera eller färre mot en vanlig ståndort än mot 

 en sällsyntare), och att arterna äro strängt bundna vid sina re.sp. 

 ^ståndorter, så i detalj som ännu knappast någon vågat anta eller påstå. 



