300 



att betrakta dessa i Lichenographia Scandinavica sammanställda 

 lokaler såsom återgivande i grova drag P. acetabiiliim's nuva- 

 rande utbredning i vårt land. 



Endast ett år härefter blev P. acetabuliim funnen i ytterligare 

 två landskap, Blekinge (Hulting) och Södermanland (Blomberg). 



Vid denna tidpunkt hade flertalet av Närkes-lokalerna tillkom- 

 mit, då nämligen P. J. Hellbom samma år, som Lichenographia 

 Scandinavica utkom (1871), hade avslutat sin omfattande mono- 

 grafi över Närkes lavar, som lade åtskilliga P. acetabiiliim-fynd i 

 dagen. 



Från denna tid till århundradets slut härrör flertalet lokaler 

 från Dalsland samt en hel del från Öster- och Västergötland tack 

 vare J. Hulting, som under denna tid flitigt besökte dessa land- 

 skap i lichenologiskt syfte. 



Med undantag av den osäkra uppgiften i Flora Scanica före- 

 ligger ej ett enda fynd från Skåne, förrän åren omkring 1890, då 

 G. O. Malme fann P. acetabuliim på en hel del lokaler (Malme 1895, 

 sid. 138). 



Över huvud taget kan sägas, att de flesta P. acetabiilnm-iynd från 

 Sverige äro tillkomna på de sista 30 åren. Av den lichenologiska 

 litteraturen får man emellertid intryck av, att P. acetabuliim är en 

 av våra sällsyntare lavarter, då endast en obetydlig del av de 

 senaste, ganska talrika fynden blivit publicerade. 



Föreliggande undersökning har helt naturligt fört med sig en 

 betydande utvidgning i vår kännedom om P. acetabulum^s svenska 

 utbredning. Fyndorter från tre nya landskap ha tillkommit på 

 de sista åren: Öland (1913, G. E. Du Rietz), Västmanland (1917 ?, 

 A. Binning, 1919, T. Lagerberg) samt Gästrikland (1921, Gr. Ser- 

 nander). 



N o r g e. 



Först 1907 blev P. acetabulum funnen i vårt grannland. Det 

 var B. Lynge, som vid Dröbak gjorde detta fynd. Endast ett fynd 

 från Larvik (1919, O. Höeg) har efterföljt Dröbaks-lokalen, alltså 

 även det från trakten kring Kristianiafjorden. 



Emellertid blev P. acetabulum tillkännagiven i den norska lav- 

 litteraturen först år 1921 (Lyxge 1921, sid. 155). 



Detta torde i någon mån ha bidragit till, att lokalerna äro så få. 

 Någon större utbredning av laven i detta land lär väl emellertid 

 även ett flitigt efterforskande aldrig kunna påvisa. 



