370 



säkert även här, ty G. Lkttau har i sina "Beiträge zur Lichenenflora von 

 Ost- und Westpreussen" icke kunnat uppgiva någon ny fyndort. I nordvast- 

 tvska hWlandet hade H. Sandstede år 1911 (Die Flechten des nordwest- 

 deutschen Tietlandes, sid. 1391 anträffat Maronea constans på ett enda ställe, 

 Cristede i AViereistede (på ask). Däremot var den åtminstone så sent som år 

 1901 icke funnen i Schleswig-IIolstein (R. v. Fischkr-Bexzon, Die Flechten 

 Schleswig-IIolsteinsj eller år 1905 i trakten av Hamburg (F. Euichsex Bei- 

 träge zur Flechtenflora der Umgegend von Hamburg), ej heller ar 1903 pa 

 Riigen (H Sandstede, Riigens Flechtenflora). Vad utbredningen i Tyskland 

 i dess helhet beträffar, säger G. Lindau år 1913 (Kryptogamenflora. IH. Die 

 Flechten sid 132): "An glatter Rinde von Laubbäumen (Eschen, Buchen 

 usw) diirch das ganze Gebiet bis zum Fuss der Alpen selten". Redan 

 år 1858 (G W. Koehbeh, Parerga lichenologica, sid. 91) var den kand frän 

 Wiirtemberg, Bayern och Schlesien; substratet var på alla då bekanta fynd- 

 orter bokstammar. 



28. Pertiisaria laetea (L.) Nyl., en i Sverige förbisedd art. 



De skorplavar, som i allmänhet äro sterila eller som överhuvudtagel 

 aldrig utveckla apothecier, ha efter Achahii tid föga beaktats av de svensl^a 

 lichenologerna. I synnerhet är det fallet med dem, som Acharius hänförde 

 till ''Variolaria'-; de ha oftast betraktats som teratologiska eller patologiska 

 bildningar utan varje systematiskt värde. Att här föreligga autonoma 

 arter som i likhet med åtskilliga busk- och bladlavar för sm förökning 

 och spridning i stor utsträckning eller helt och hållet äro hänvisade till 

 soredier, har egentligen först en mångsidig användning av kemiska reagens 

 till fullo ådagalagt. 



För att rikta uppmärksamheten på dessa egendomliga organismer, som 

 mångenstädes spela en ej obetydlig roll i lavvegetationen, vill jag har på- 

 peka en för vilken jag fick blicken ö])pen sommaren 1920, nämligen Pertii- 

 saria laetea (L.) Nyl. Jag vistades då någon tid vid Värnhem i Västergot- 

 land, och där uppträder denna lav sparsamt här och där på gråstenarna 

 i stengärdsgårdarna. Den bildar runda, tämligen tjocka, ljusgrå, i kanten 

 ofta "effigurerade" skorpor, som på äldre delar äro sprickigt rutiga (med 

 något konvexa rutor) och rikt försedda med små, omkring 1 mm breda, 

 grovgryniga söral, vilka stundom sammanflyta med varandra till ända till 

 3 mm breda grupper. Vid behandling med klorkalk antaga soralen i likhet 

 med krustan vackert röd färg; däremot afficieras de icke av kalilut. — 

 För utförligare beskrivning kan hänvisas till J. Haum and, Lich.de France. 

 V (1913), sid. 1105, och A. I.. Smith, Brit. Lichens. I (1918), sid. 363. 



Vid efterforskning i Uppsala Botaniska Museums skandinaviska lavsamling 

 har jag funnit, att arten insamlats redan av V.. Fuies vid Lidhult i Småland 

 och av M. M. Floderus vid Marmorbruket i Östergötland, men dessa lynd 

 ha, mig veterligt, aldrig omnämnts i litteraturen. I Norge har Th. M. Fries 

 insamlat den vid Öjen i Gudbrandsdalen {""Variolaria ac/mo/a Wahlenb."). 

 Under sistförflutna sommar har Erik P. Vräng insamlat den i Mularps 

 socken i Västergötland i så stor mängd, att den kan utdelas i den inom 

 kort utkommande fasc. XXXIV av mina 'Lichenes suecici exsiccati". 



