374 



(S. Alniquisl), och dessa finnas icke heller i Puksniuseets lavherbarium, 

 dels det från Olenji i Ryska Lappmarken P. A. Karsten). För så vitt man 

 kan döma efter Fiuks" herbarium, äro sålunda Rh. Injperboreum Wainio och 

 Rh. Copelandi Th. Fr. identiska. Att Fhihs- uppgift rörande kalireaktionen är i 

 viss utsträckning vilseledande, beror därpå, att han icke undersökt den på 

 snitt genom hålvårtorna, vilket gjort, att han icke märkt den tydligt, när 

 bålen varit mörkare. Detta har jag också antytt i ovannämnda uppsats 

 genom att framhålla förhållandet hos exemplaren från Nammats. Även 

 om det skulle visa sig, att Fries misstagit sig i fråga om Biiellia Copelandi 

 Koerb., och att hans art icke är mdentisk med denna, måste det av Fries 

 använda namnet behållas för den av honom beskrivna och Rh. hyperborenm 

 ställas som synonym. 



Beträffande utbredningen kan tilläggas, att Rh. Copelandi insamlats av 

 mig även på Vallista, och att den är rätt vanlig på Areskutan ända ned 

 till Mörvikshummeln. Från Torne Lappmark är den hemförd av EniK P. 

 Vrancx från trakten kring Abisko. Exemplar, som med avseende på 

 bålens färg överensstämma med Hellboms från Nammats, har jag anträffat 

 mellan Storlien och Stenfjället, ungefär vid norska gränsen, på en "över- 

 luta" tillsammans med Acarospora chlorophana; med all sannolikhet före- 

 ligger här en ståndortsmodifikation. Rh. jemtlandicnm har visat sig vara 

 ganska vanlig i sydvästra Jämtland [jfr. Sv. Bot. Tidskr. 9 (1915), sid. 

 121]. Jag har påträffat den mellan Storlien och Skurdalsporten samt på 

 Snasahögen, Åreskutan och Vallista, städse ovan trädgränsen. Den har 

 dessutom insamlats redan av P. J. IIellbom på toppen av Kullen i Nyhem 

 i östra Jämtland men har av honom hänförts till /?/?. s. Calocarpon)badio- 

 atrum. Erik P. Vräng har hemfört den från trakten kring Riksgränsens 

 station i Torne Lap])mark. 



Den av W. Nyländer i "Enumeratio lichenum freti Behringii'- omnämnda 

 L. Copelandi är åtminstone till en del oriktigt bestämd. Det i Riksmuseets 

 lavherbarium befintliga exemplaret från Lawrencebay är en otvetydig Rh. 

 rittokense (Hellb.) Th. Fr.; det från Behringsön saknas där. 



:}4. Buellia farinosa ii. sp. 



Crusta tenuis, effusa. alba, nonnihil verruculosa, p. p. majore soredioso- 

 fatiscens, neque KOH neque hypochl. calc. reagens, hypothallo albo; gonidia 

 laete viridia,subglobosa,diam. circiter 8 ,«;hyphae medullares parceseptatae, 

 pachydermaticae, circiter 2,5 ,« crassae, J non reagentes. Apothecia vix 

 0,5 mm lata, adpressa v. adnata, primum concava, dein plana, atra, disco 

 opaco, margine tenni, nitidulo persistente. Thecium circiter 40 /< altum, 

 superne fuscescens v. olivaceo-fuscescens, hypothecio fusconigro v. nonnihil 

 rubricoso, crasso, J praecedente coerulescentia vinose rubens, KOII im- 

 mutatum. Pars marginalis excipuli ex hyphis formata radiantibus,pachyder- 

 maticis, arcte conglutinatis. Asci subcylindrico-clavati. Sporae octonae, 

 v. subcylindricae, rectae v. nonnihil curvulae, 11—14 u longae, 4,5—5,5 /.i 

 crassae, triseptatae, rarius uniseptatae, pariete et septis tenuibus, ad septa 

 non constrictae. Paraphyses simplices, graciles, vix 1 ,« crassae, gelatinam 

 copiosam percurrcntes, apice leviter tantum clavatae, indistincte septatae. 

 (Spermogonia non visa.) 



