402 



Hjulsjö och Järnboås socknar, är synnerligen värdefullt, och man 

 märker, att varje omdöme om en växts utbredning, även när det 

 gäller de allmännare arterna, är grundat på omsorgsfulla under- 

 sökningar och överväganden. 



Stora delar av Västmanland äro likväl i floristiskt hänseende 

 fortfarande ytterst ofullständigt kända. Av olika anledningar har 

 jag sedan åtskilliga år samlat uppgifter om landskapets flora. Och 

 dessa ha nu vuxit till sådant omfång, att det ej längre är skäl att 

 vänta med deras offentliggörande, då jag icke avsett att åstad- 

 komma en sammanfattande översikt över hela området. 



Nedan meddelade bidrag till Västmanlands flora avse närmast 

 att utgöra ett supplement till Walls och Iverus' floror. Endast 

 undantagsvis har jag upptagit sådana fyndorter, som finnas an- 

 givna i dessa källor. Blott när jag trott det vara av intresse att 

 få konstaterat, att en växt fortfarande förekommer på tidigare 

 känt ställe, har jag avsiktligt medtagit en dylik lokal, såsom t. ex. 

 i fråga om den märkliga vegetation, som finnes på kalkområdet 

 vid Klacken i Norberg. Endast i ringa utsträckning har jag gått 

 igenom annan litteratur rörande Västmanlands flora. Härvid har 

 jag utgått från den synpunkten, att detta skulle vara ett betydande, 

 men skäligen onödigt arbete, då min uppsats så gott som ute- 

 slutande avser att vara en materialsamling för kommande ])ear- 

 betningar, och ett anförande av möjligen redan förut kända fakta 

 under sådana förhållanden knappast medför någon som helst 

 olägenhet. Att verklig upprepning blott i mycket ringa utsträck- 

 ning förekommer, är det oaktat säkert. 



Större delen av utbredningsuppgifterna härstammar från andra 

 personer. De äro givetvis mycket ojämna. Bl. a. ha olika per- 

 soner mycket olika uppfattning om vad som är värt att ange. 

 Fyra av mina meddelare (Bomgren, Du Rietz, Lundblad, Lundman) 

 ha lämnat uppgift om alla iakttagna arter, medan de övriga läm- 

 nat mera spridda notiser. I några fall ha de varit mycket rik- 

 haltiga, i andra inskränkta till en enda eller ett par uppgifter. 

 Bland det på detta sätt hopsamlade materialet har jag uttagit det, 

 jag ansett förtjäna offentliggörande, så att jag uteslutit det allra 

 mesta förut publicerade, samt vidare ett antal efter allt att döma 

 inom hela landskapet något så när allmänna arter. Men för öv- 

 rigt har jag följt regeln: hellre för mycket än för litet. Särskilt 

 den, som sysslat med kartläggning av växters utbredning, vet att 

 uppskatta ett rikt material av bestämt angivna fyndorter. Upp- 



