X 
hos alle Fugle er bruskagtig; de tygge heller ikke deres 
Føde, og Tungen kan vel derfor ogsaa snarere betragtes 
som Svælge- end som Smageredskab. I Spidsen er den 
snart enkelt, snart kløvet eller delt i flere Flige, undertiden 
er den besat med Børster; sjeldnere saa tyk, blød og stump 
(f. Ex. Papegøiens), at den kan sammenlignes med Pattedyre- 
nes. Det er forøvrigt mærkeligt, at netop flere Fugle med 
meget lange Næb have en ganske kort og lille Tunge, f. Ex. 
Storken, Isfuglen og Hærfuglen. Smagen hos Fuglene har 
vistnok mere sit Sæde i Tungeroden og i Ganen end i selve 
Tungen. 
Huden kan påa Grund af sin næsten fuldstændige Be- 
dækning med Fjer kun ufuldkomment tjene som Følelses- 
organ. I Næbet mangler Følelse påa Grund af den horn- 
agtige Bedækning, undtagen hos Ænder og Snepper. Hos 
Kovfuglene er Huden ved Næseborene nøgen, blød og tyk, 
som oftest gul af Farve, og kaldes derfor Voxhud. 
Tæerne ere kun sjeldent fjerklædte, men ligesom Næ- 
bet beklædte med en hornagtig Bedækning, og benyttes 
hovedsagelig til Kroppens Bevægelse. 
Hele det øvrige Legeme er bedækket med Fjer. Disse 
bestaae af Skaftet, Straalerne og Bistraalerne. Skaf- 
tets nederste Del, Posen, er trind, hornagtig, hul og paa 
det Sted; hvor den sidder fast i Huden, forsynet med en 
Aabning; den øverste Del, det egenlige Skaft, er kantet og 
opfyldt med en tør Marv. Straalerne, som ere hæftede 
til det egenlige Skaft, og som i Forbindelse med dette danne 
den saakaldte Fane (vert//um), ere flade, bøjelige og kunne 
i visse Maader selv betragtes som Fjer. I Farve, Glands, 
Styrke, Skikkelse og Sammensætning ere Fjerene høist for- 
skjellige og det ikke blot efter de forskjellige Familier, Slæg- 
ter og Arter af Fugle, men ogsaa efter Kroppens forskjellige 
Regioner. Ligesom Pattedyrene have Grund- og Dækhaar, 
saaledes have Fuglene ogsaa Dun og Dækfjer. De første, 
som ligge skjulte, ere meget fine i alle deres Dele; Dæk- 
