XI 
fjerene ere i det Hele taget stærkere og stivere; Bistraalerne 
sammenkjæde de til hverandre sluttende Straaler med meget 
fine Hager. Det er saadanne Fjer, der gjøre Forlemmerne 
til Flyveredskaber, idet der paa Haanden og Forarmen af 
Vingerne danner sig en Række !lange, stærke Svingfjer 
(remiges), som ere bevægeligt fæstede til Vingebenene; ved 
Vingens Udstrækning eller Sammenlægning udbrede eller 
sammenlægge disse sig vifteformigt og give Forlemmerne 
den udstrakte Flade, der er nødvendig til Flugten. Af disse 
Svingfjer kaldes de ti, som ere fæstede til Haanden og Mel- 
lemfingeren: Svingfjer af første Orden; de, som i ube- 
stemt Antal have deres Plads paa Underarmen: Svingfjer 
af anden Orden; de paa Overarmen: Svingfjer af tre- 
die Orden. De lange Fjer, sædvanligst tolv, som danne 
Halen, faae Navn af Styrere (rectrices). Til Fjerenes Ved- 
ligeholdelse og til at forhindre Vandets Indtrængen, tjene 
to ægformige Kjertler, som ligge én paa hver Side af Over- 
gumpen, og som igjennem Spalteaabninger afsondre en Olie, 
hvormed Fuglene (især Vandfuglene) ved Næbets Hjælp ind- 
gnide deres Fjer.  Dækfjerene og Dunene ere .ikke ligelig 
fordelte over Fuglens Legeme, men sidde ordnede i større og 
mindre Grupper, de saakaldte Fjerbede.  Disses Form og 
Udstrækning afgive vigtige Mærker i Fuglenes Systematik. 
Da Benævnelserne af de forskjellige Regioner paa Fug- 
lens Legeme fornemmelig anvendes med Hensyn til Fjer- 
beklædningen, saa anføre vi her i Korthed de, ved Fuglenes 
Bestemmelse efter ornithologiske Haandbøger, brugeligste 
terminologiske Udtryk. Egnen omkring Næbroden kaldes 
Grimen (capistrum); den hele øverste Flade af Hovedet: 
Hætten (pileus); den forreste Del: Panden (/rons); den 
samme, lidt mere tilbage: Forhovedet (sznczput); den øver- 
ste, midterste Del af Hovedet: Issen (vertex); den bageste 
Del: Baghovedet (occiput); Striber fra Overnæbets Rod til 
Øiet, der udmærke sig ved Farve eller Nøgenhed, kaldes 
Tøiler (/ora); en lignende Stribe over Øinene kaldes Øien- 
