vÅ XIV 
og Rovfugle i Regelen kun tåge langsomme Skridt. Ved at 
hoppe hæves og fremsættes begge Fødderne påa engang; 
denne Bevægelsesmaade er sjeldnere end den foregaaende 
og forekommer fornemmelig hos Fugle, der leve i Buske og 
paa Træer, f. Ex. Spetterne o.s.v. Ofte finder man disse 
forskjellige Slags Gang forenede; saaledes have mange Fugle 
en Gang, der er halvt hoppende, halvt skridtende, f. Ex. 
Bogfinken, Skaden 0. fl. Den klåttrende Bevægelse har 
megen Lighed med den hoppende, kun at den skeer med 
mere bøjede Fodled, paa en skjæv eller lodret Flade og 
næsten stedse opad. De dertil meget hensigtsmæssigt ind- 
rettede Fødder have baade for og bag to Tæer med skarpe 
Kløer; dog gives der ogsaa Fugle, som ere forsynede med 
sædvanlige Gangfødder, og som alligevel klattre lige saa 
færdigt, f. Ex. Spetmeisen. Mange af disse Fugle (som 
Spetterne) have ogsaa Støttehaler med haarde, stive Fjer, 
hvormed de understøtte Legemet. Nogle Slægter, især blandt 
"de udenlandske Klattrefugle, f. Ex. Papegøierne, tage ogsaa 
Næbet til Hjælp under Klattringen. 
Flugten, eller Evnen til ved Hjælp af Flyveredskaber 
hurtigt at bevæge sig fra Sted til andet, hvorved Fuglene 
udmærke sig fremfor de allerfleste andre Skaåabninger, er 
fælles for næsten alle Fugle. Kun faa Arter kunne ikke 
flyve og deriblandt kun én nordisk, nemlig Geirfuglen 
(Alca ?mpennis), der nu maa ansees for udryddet, netop som 
Følge af sin Mangel paa Flyveevne. 
Mange have en tung, andre en let Flugt; mange hæve 
sig med ét Spring i Luften, medens andre maae gjøre flere 
Spring eller et kort Tilløb paa Jorden eller paa Vandfladen; 
ja enkelte måaåae endog styrte sig ned fra en høi Gjenstand, 
naar de ville flyve. Saasnart Fuglen flyver, antager Kroppen 
med Halsen, de tilbagestrakte eller optrukne Fødder og Ha- 
len en vandret Stilling i Luften; de udbredte Vinger slåae 
op og ned, og saaledes fremskydes eller fremadstødes Le- 
gemet, medens Halen tjener som Koer. Naar Flugten gaaer 
