XVI 
og Natravnen; hos andre er den derimod ofte ledsaget af en 
Susen (Svanen), Snurren (Høns) eller en pibende Lyd (den 
almindelige Vildand), saa at mange Årter kunne kjendes blot 
ved Lyden af deres Flugt. É 
Svømningen eller Evnen til med Lethed og i vil- 
kaarlig Retning at kunne bevæge sig fremad paa Vandets 
Overflade er ikke alene fælles for alle Vandfugle, men ogsaa 
mangfoldige andre kunne svømme; ja næsten alle Fugle 
kunne, idetmindste en Tidlang, ved Svømning holde sig påa 
Vandets Overflade. Ligesom Landfuglene bevæge sig fremad 
ved en skridtende eller hoppende Gang paa det faste Land, 
saaledes skyde Vandfuglene sig frem ved Svømning og Frem- 
roning påa det flydende Element. Enhver Fugl kan allerede 
forsaavidt svømme, som dens Legeme er lettere end Vandet. 
Dog lettes Svømningen meget for de egenlige Svømmefugle 
ved Kroppens flade Form og dens Beklædning med meget 
tætte, elastiske Fjer, hvorunder et tæt Lag af varmende Dun 
umiddelbart bedække Huden. Alle Fugles Fjer ere, som 
allerede anført, beskyttede imod Fugtighed ved at være over- 
trukne med en olieagtig Vædske. 
Mange Fugle kunne ikke blot svømme paa Vandets Over- 
flade, men ogsaa under samme; vi kalde dem Dykkere. 
Nogle have den Evne at kunne nedstyrte sig fra Luften og 
dykke under Vandfladen med hele Kroppen eller en Del af 
denne; man kalder dem derfor Støddykkere eller Styrte- 
dykkere (f. Ex. Maager og Terner). Andre, de saakaldte 
Svømmedykkere (f. Ex. Dykænder, Lommer, Teister) tvinge 
sig fra selve Vandfladen ved nedadsvømmende Bevægelser 
til den ofte mange Favne dybt liggende Bund, hvor de hente 
Næring. De fleste holde derved Vingerne tætsluttede til 
Kroppen og svømme kun med Fødderne, andre bruge dog 
ogsaa Vingerne. Adskillige Svømmedykkere kunne forblive 
flere (56—10) Minuter under Vandet. 
Betragte vi Fuglene med Hensyn til deres aande- 
lige Evner, då finde vi store Forskjelligheder; mange ere 
« 
'æ 
