XXXVI 
mange Fugle have saaledes maattet forlade deres rolige 
Rugepladser. Men Mennesket selv bidrager ogsaa direkte 
meget til Fuglenes Formindskelse, dels forsætligt, dels til- 
fældigt. — Det er tilgiveligt at dræbe de Fugle, der kunne 
tjene os til Næring eller ere virkeligt skadelige, eller som 
anvendes i videnskabeligt Øjemed. Men vi see desværre ofte, 
af Jagtelskere koldblodigt myrde de uskyldigste Fugle, alene 
for Tivsfordriv og til Fornøielse, uden at gjøre den mindste 
Brug deraf. Naar saadanne Handlinger ikke førtes paa Ube- 
tænksomhedens Regning, da maatte man betegne dem som 
skjændige Grusomheder. Af den kaade Ungdom forstyrres 
ogsaa forsætligt en Mængde Fugleyngel, og der gives Egne, 
hvor der af den Grund næsten ingen Fuglereder findes. 
Nogle forstyrres af Vanvare, baade af Mennesker og Hus- 
dyr, og af visse Arter samles utallige spiselige Æg. 
Iblandt Pattedyrene ere Ræve, Katte, Maare; Ildere og 
Væseler Fuglenes værste Fjender; men ogsaa Rotter, Mus 
og Pindsvin ødelægge deres Yngel. Iblandt selve Fuglene 
ere Rovfuglene deres værste, og vel overhovedet deres aller- 
værste Fjender. 
Som oftest plages Fuglene af indre og ydre Snylte- 
dyr, der ligeledes kunne henregnes til deres Fjender, uagtet 
de vel i Regelen ikke indvirke ødelæggende paa Fuglenes 
Helbred. De indre Snyltedyr ere Indvoldsorme, som for- 
nemmelig opholde sig i Tarmene, men ogsaa i AÅandedræts- 
organerne og andre Dele. De ydre ere dels Midder, dels 
virkelige Insekter. Disse Snyltedyr forekomme med deres 
mangfoldige, forskjellige Arter hos alle Fugle, idet enhver 
Fuglieart huser en eller flere, enten for den eiendommelige 
eller tildels påa forskjellige Fugle levende Årter. 
Naturen hår kun givet Fuglene fåa Vaaben imod deres 
mange Fjender. Mange kunne vel slååe heftigt med Vingerne; 
andre bide stærkt med Næbet; atter andre kradse med deres 
stærke Kløer; men alle disse Vaaben ere sjeldent kraftige nok 
til at yde Fjendens Angreb tilstrækkelig ;Modstand. Derfor 
