IX 
Næsevinger uden Bevægelighed.  Næsehulerne ere adskilte 
ved en tynd Væg, hvilken dog ofte mangler fortil, saa 
at man kan see igjennem fra Siderne, f. Ex. hos mange 
Vandfugle. 
Fuglenes Øine udmærke sig ikke blot ved deres Stør- 
relse, men ogsaa ved flere Eiendommeligheder i deres Byg- 
ning. Deres Grund er bred og hvælvet, Siderne flade eller 
udhulede, og Peripherien af den mere eller mindre hvæl- 
vede Hornhinde er meget mindre end Grundens.  Øie- 
æblets forreste Del indesluttes i en Benring, som især er 
udviklet hos Uglerne; et tredie Øielaag, Blinkhinden, 
mangler aldrig. Regnbuehinden (Iris) sees udvendigt 
fra igjennem Hornhinden som en bred, forskjelligt farvet Ring, 
hvis indre Bue begrændser. den kredsformige Aabning i Regn- 
buehinden, som kaldes Pupillen. Øinene ere lige saavel 
indrettede til at see med i Frastand, som nærved, men 
de ere langt mindre bevægelige, og dog maaskee fuldkom- 
nere end Pattedyrenes. I Regelen seer Fuglen én og samme 
Gjenstand kun med ét Øie, og vil den see sig om, kan 
den ikke vende Øiet, men maa dreie hele Hovedet. 
Deres Øre synes mindre udviklet end Pattedyrenes 
formedelst Mangelen af det ydre Øre, der dog hos de fleste 
er erstattet ved særegne, smaa, stive Fjer, og hos mange 
Rovfugle, især Uglerne, ved Hudfolder omkring Øreaabnin- 
gen, samt ved dennes Omgivelse med større, endog opret- 
staaende Fjer. Alligevel have de en fin Hørelse, og det er 
vistnok denne, i Forbindelse med deres i Almindelighed 
skarpe Syn, hvorpaa den beundringsværdige Lethed, hvor- 
med de opdage deres Næring, deres Kammerater og deres 
Fjender, grunder sig. Nogle Fugle have endog en saa rig- 
tig Opfattelsesevne af Melodier og Ord, at de nogenlunde 
kunne efterligne disse, hvilket dog ellers kun er Mennesket 
egent: et Bevis paa, hvorlidet et (især et sandseligt fornem- 
mende) Organs Værd kan vurderes efter den ydre Udvikling. 
Smagen er ikke stærkt udviklet, idet Tungen næsten 
