e XLV 
trykker man en Fordybning i den forreste Ende, hvori den 
før Skindets Krængning i Hjernekassen befæstede kunstige 
Hals derefter anbringes. 
Denne Krop nedskydes nu først ved Gumpen, og Huden 
trækkes omhyggeligt derover, såå at den overalt lægger sig 
fast derpaa. Derpaa bringes Vingerne, især de brudte Knok- 
ler, i deres naturlige Leie, og Skindet trækkes fra alle Sider 
saaledes sammen over den kunstige Krop, åt det overalt 
slutter til denne, og saaledes, at det under Vingen gjorte 
Snit samles. Hos smaa Fugle behøver man ikke at sye 
dette til, dog er det altid bedre, at det skeer. 
Saa er da Fuglen udstoppet; hvad der endnu staaer 
tilbage, førend man begynder paa Opstillingen (hvis man 
ikke vil opbevare den som løst udstoppet Skind), er blot 
Fjerenes yderligere Ordning, samt at give Hovedet, Vingerne 
og Benene den rigtige Retning og Stilling. 
Vi gaae nu altsaa over til Opstillingen, der bedst skeer 
med det samme, fordi Hudens Blødhed og friske Smidighed 
meget letter Arbeidet, som da ogsaa desto bedre lykkes. 
Først afmaaler man Halsens og Benenes Længde paa 
Staaltraaden, som man vil indskyde i disse Dele, og som 
vælges af en passende Tykkelse. "Til Halsen maa den være 
glødet og saameget længere end denne, at den gaaer mere 
end halvt ind i Kroppen, og til Benene tages såa lange 
Stykker, at de med den ene Ende naae til Skuldrene, med 
den anden ud igjennem Fodsaalen, saaledes at man dermed 
kan gjøre Fuglen fast paa Fodstykket.  Staaltraaden til Be- 
nene glødes ikke overalt, saaledes som de fleste Anvisninger 
foreskrive; thi ved at undlade dette, vinder man den Fordel, 
at man ikke behøver den saa tyk, og at man ikke ståaer 
Fare for at sprænge Huden påa Benene, hvorigjennem den 
stikkes. 
Man vælger først Staaltraaden til Benene, fordi denne 
bestemmer Tykkelsen. Til Halsen kan man tage et Nummer 
finere, til Vingerne endnu et Nummer finere, og hos smaa 
