12 
Hannens Længde er 24—25”, Vingestrækningen 64— 66”, 
Hunnen er af samme Farve som Hannen, men større; den 
har en Længde af 26—27” og et Vingefang af 68”. Om 
Sommeren afbleges Fjerklædningen meget, saa at Hoved 
og Hals blive paafaldende lyse og de øvrige Fjer erholde 
lysere Rande. Ungdomsdragten kjendes let paa den overalt 
rustgulplettede Fjerklædning og den gulgraa Iris, der med 
Alderen bliver brunliggul. 
Skrigørnen har egenligt hjemme i det sydlige og østlige 
Europas Skove, det nordlige Asien og skal heller ikke være 
sjelden i Ægypten. I det nordlige Tydskland er den sjelden; 
dog skal den have ynglet i Mecklenburg (Zander) og er 
skudt ved Slesvig (Faber. Ornith. Not. Pag. 7). Et Exemplar 
fra Holsten (Major Wøldike) findes i det zool. Museum. 
Ifølge Forf.s Optegnelse blev i Nov. 1855 et ungt Individ 
skudt påa Møen og af Konservator Scheel udstoppet til 
Kongen. Ved Bindesbøl (Fjeldsted Sogn) i. Fyen blev den, 
ifølge Meddelelse i Fyens Stiftstidende, skudt i Slutningen 
af Okt. 1868. Efter Mechlenburgs Angivelse har Skrig- 
ørnen ynglet i flere Åar i Stenderup Skov mellem Flensborg 
og Slesvig, hvorfra han erholdt baade unge og gamle In- 
divider samt Fragmenter af Æggene. I Norge vides Skrig- 
ørnen endnu ikke åt være truffen, hvorimod der fra Sverrig 
kjendes to Exempler påa dens Forekomst, det ene fra Skaane, 
det andet fra Lapland. 
I Levemaade har den meget tilfælles med Muse- 
vaagen; den er træg og langsom og blandt Ørnene unæg- 
telig den mindst behændige, saa at den kun anfalder mindre 
og værgeløse Dyr. Forøvrigt er den sky og forsigtig, men 
dog ikke mere, end at den kan fældes ved Reden. Sit 
høitlydende Skrig lader den ikke sjeldent høre. 
Fugle indtil en Agerhønes Størrelse, smaa Pattedyr, 
Krybdyr og Pådder, især Frøer udgjøre dens Hovednæring. 
Den bygger Rede i høie Skovtræer, og Hunnen lægger 
