19 
(jfr. f. Ex. Falco peregrinus og Corvus corone), men Udgi- 
veren har dog villet henlede Opmærksomheden påa det 
Usandsynlige i de ovenfor meddelte Angivelser. 
Denne lille, men yderst sky og forsigtige Ørn er lettest 
at skyde i samme Øieblik, som den skyder frem af Vandet 
med Bytte, eller medens den fortærer dette. Ved Krage- 
hytten sees den sjeldent. Men ellers fanges den påa Ræve- 
saxe med derpaa befæstede levende Fiske, som stilles paa 
Pæle under Vandet eller ved Bredden. 
Skaden, den foraarsager, strækker sig blot til Fiske- 
damme; der gives desuden såa faa Individer hertillands af 
denne Ørn, at Skaden ikke er af synderlig Betydning. 
d. Slange-Ørne, Circaétus, Vieillot. 
Fodroden lang og nøgen, beklædt med skarpe Skjæl. 
Tæerne korte; den yderste og mellemste ved Roden forenede 
ved en Hud. Skinnebenene forsynede med Lægfjer. Fjer- 
klædningen lang og løs ligesom hos Vaagerne (Buteo). 
Næbet stærkt krummet og uden Tand. 
in 
Europæisk Slangeørn, Circaétus gallicus, (6m). 
Syn. Falco gallicus, Gmel. — F. leucopsis, Bechst. — F. brachy- 
dactylus, Temm. — Aquila brachydactyla, Mey. 
Dansk: Slångeørn, 
Artsm. Voxhud og Fødder lyseblaa, Iris gul, omkring Øiet en hvid 
Dunplet; Overkroppen brun, Underkroppen hvid, med lyse- 
brune eller rustgraa Pletter; Halen med 3 mørke Tværbaand og 
hvide Styrespidser. 
Afbildn. Tab. II. (Falco brachydactylus). gl. Han. 
Længde 24—26"”.  Vingestrækning 60—62”. Halen 
11%", ikke udenfor Vingespidserne. I Habitus staaer den 
imellem Ørnene og Vaagerne. Hunnen har samme Tegning 
som Hannen, men er større. Ungdomsdragten kjendes paa 
