23 
Hele taget kun sparsomt. I det sydligste og mellemste 
Sverrig er den temmelig almindelig. Den er sky, forsigtig 
og listig, i det Hele taget feig, men dog undertiden såa 
dristig, at den tager det tamme Fjerkræ bort fra Husene. 
Ungt Fjerkræ, overhovedet mindre Fugle, smaa Patte- 
dyr, undertiden vel ogsaa Krybdyr og Fiske, udgjøre dens 
Næring. Dog falder den ogsaa paa AÅadsel. 
Den store, flade, af tørre Grene byggede og med blødt 
Stof forede Rede anlægges paa høie Skovtræer eller i tætte 
Ellehugster, ikke høit fra Jorden. I sidste Halvdel eller hen- 
imod Slutningen af April, stundom først i Mai lægger Hun- 
nen 2—4 smudsighvide eller grønagtige Æg, bestrøede med 
mange smaa og nogle større leverfarvede Pletter. 
Æggets Længde og Brede: 
SDDn: Noam: 
59/19 46 » 
Ved Kragehytten og påa Aadsler er den let at skyde, 
og den gaaer ligeledes i Rovfuglefælder og Garn. Paa Rotte- 
saxe, med en død Fugl, Muldvarp eller deslige, fanges den 
ogsaa. 
Ved at fortære Aadsler, en stor Mængde Mus og andre 
skadelige Dyr er Glenten en nyttig Fugl; Skaden, den under- 
tiden anretter ved at røve de unge Fjerkreaturer, er mindre 
betydelig. 
Sort Glente, Milvus niger, Briss. 
Syn. Falco ater, L. — F. parasiticus, L. — F. fusco-ater, Mey. 
Milvus ater, Brehm. 
Artsm. Overkroppen sortebrun; Halen tegnet med mange smalle, sorte 
Tværbaand, kun svagt gaffeldelt. 
Hunnen er lidt mørkere og større end Hannen; hos de unge Fugle 
er Voxhuden og Fødderne lysere, Iris mørkere; Hoved og Nakke med 
rustgule Fjerspidser og mørkebrune Skafter; den øvrige Overkrop brun 
eller rødagtig-mørkebrun med graagule Fjerkanter; Bryst, Bug, Under- 
gump og Lægfjer brune med lysere Striber og mørkebrune Skafter. 
