£. 
69 
ning, hvem de besynderlige Uglegebærder give en egen 
Ynde. Ved sit mere abeagtige end katteagtige Ansigt og 
ved et klogt, godmodigt Blik, udmærker den sig fremfor de 
fleste andre Ugler, der have et melancholsk, søvnigt Væsen. 
Den har en rask, let Flugt, flyver om Dagen uden at blæn- 
des af Sollyset, men jager dog helst i Træernes Skygge og 
i Morgen- og Aftendæmringen. 
Næringen bestaaer fortrinsvis af store Insekter og Smaa- 
fugle, men ogsaa af Mus. 
I hule Træer yngler den og lægger sædvanligvis 4 
hvide Æg. 
Æggets Længde og Brede: 
BT] SAT: 
Da den opholder sig i Skove, er det ikke vanskeligt at 
liste sig til den med Bøssen. Undertiden hænger den sig i 
Doner ved at gaae efter de fangne Fugle. 
Syrnium, Sav. 
Næbet svagt, Sløret vel udviklet. Øreaabningerne mid- 
delstore, usymmetriske og med meget store Ørelaag ; høire 
Øreaabning altid større end venstre. iI1ste Svingfjer af samme 
Længde som 10de (eller noget kortere) og kamstraalet i 
Randen gjennem hele sin Længde. Tæerne tæt befjerede. 
Slagugle, Syrnium Uralense (Pall). 
Syn. Strizx Uralensis Pall. — Str. liturata, Tengm. (Retz). — 
Str. macroura, Mey. — Str. Lindrothii, Sparrm. 
Norsk: Slagugle. Svensk: Slaguggla. 
Artsm. Næbet gult; Iris mørkebrun, Overkroppen graaagtig med brune 
og hvide Længdepletter; Underkroppen gulagtig hvid med smalle, 
brune Længdepletter; Halen meget lang, kileformig, med 5—6 
hvidagtig graa Tværbaand og hvid Spids. 
Afbildn. Tab. VI. (Strix liturata), gl. Han. 
