T4 
Minervas Ugle, Athene noctua (Retz). 
Syn. Strix meridionalis, Risso. — Strix nudipes, Nilss. (Orn. 
Sues.). — Striæx passerina, auct. — Strix psilodactyla, Nilss. 
(Skand. Fauna). 
Dansk: Kirkeugle, Stenugle. 
Artsm. Næb og Iris gule; Overkroppen graabrun med draabeagtige, 
hvide Pletter; Svingfjerene med 5—6 Rækker af hvide Tværplet- 
ter; Underlivet hvidt med spredte mørkebrune Længdepletter; 
Halen lidt længere end Vingerne, med 4 hvide Tværlinier og 
hvidagtig Spids. 
Afbildn. Tab. VI (Strix noctua), gl. Han, 
Længde 8—9”, Vingestrækning 20—21”. Hunnen størst 
og med mørkere Overkrop, der mere end hos Hannen er blandet 
med Rustgult; Underkroppen af en uren hvid, noget gulagtig 
Farve; Ungerne ere for største Delen brune, have påa Over- 
kroppen færre hvide Pletter — i Regelen kun påa Vingerne 
— og paa Underkroppen en brun- og hvidbroget Tegning. 
Varieteter, hos hvilke den hvide Farve er fremherskende, 
træffes nu og da. 
Denne Ugle forekommer i hele det sydlige og tempe- 
rerede Europa, oftest i Menneskenes Nærhed, men paa en- 
somme Steder, i Kirker, Taarne, Hvælvinger, Ruiner, under 
Hustage eller i Skove med hule Træer. Om Dagen holder 
den sig mest skjult i sine Smuthuller; dog sees den ikke 
sjeldent at sidde hele Timer i Gavlhullerne paa vore Kirker 
og Ladebygninger. I Jylland og Fyen er den temmelig hyp- 
pig i Kjøbstæderne og ved Landsbykirkerne, sjeldnere i 
Skovene. Den er her baade Strøg- og Standfugl. I Norge 
er den, saavidt vides, endnu ikke iagttagen, og fra Sverrig 
kjendes, ifølge Nilsson, kun ét Exempel påa dens Fore- 
komst. - 
Den er en lille, urolig og modig Fugl, der især er i 
Bevægelse om Natten. Ofte flyver den da efter Lyset og 
lader sit uhyggelige. Skrig høre, hvorved den har givet 
Anledning til mange eventyrlige Sagn. 
Ej 
w 
