81 
Bubo, Dum. 
Fjerbuske («Horn») paa Panden, Øreaabningerne store, 
samme Diameter som Øiet, uden Ørelaag. Næbet stærkt 
krummet, stort. iste Svingfjer kortere end bte. Tæerne 
tæt befjerede. Slægten indbefatter kun store Arter, af hvilke 
kun én forekommer i Europa. 
Bjergugle, Bubo maximus (Sibb.). 
Syn. Striz bubo, L. — Str. Sibirica, Licht. — Str. Turcomanna, 
Eversm. (den siberiske, lystfarvede Varietet). 
Dansk: Klippeugle, stor Hornugle, Schuhu, Ørneugle, Gaaseugle. 
Norsk: Bjergugle, Hubro, Roper. Svensk: Berguf, Uf, Hornuf. 
Artsm. Overkroppen mørk, rustgul og sortflammet; Struben hvid; Fjer- 
buskene sorte, med rustgul Inderkant; Underkroppen rustgul 
med sorte Længdepletter og Tvær-Bølgelinier. 
Afbildn. Tab. VII (Striæz bubo), gl. Han. 
Længden 24—28”, Vingestrækning 66—70”, Halen 10— 
101/9”.. Hannens Fjertop henimod 4”, 
Hunnen er størst og mindre rank af Bygning; den har 
kortere Ørefjer, mere hvidblandet Farve og større sorte 
Pletter. 
De unge Fugle ere mørkere og mere plettede. 
Den store Hornugle er ikke almindelig i Danmark, hvor 
den fortrinsvis findes i de ældste og største Skove. Om 
Vinteren streifer den herned fra Norge og Sverrig, hvor den 
findes almindeligt udbredt og ynglende; dog bliver den stedse 
… sjeldnere, fordi den efterstræbes som en for Vildtbanen meget 
< skadelig Rovfugl. 
For en Del Aar siden er den skudt af Hr. Kammer- 
herre Juel Wind til Stensballegaard ved Horsens; den er 
oftere skudt ved Helsingør (Steenberg); ved Grenaa (Konser- 
vator Conradsen); ved Rosenvold i Jylland (Godsforvalter 
Levinsen). Forf. har oftere hørt og seet den i Thyrsbæks 
Skove. I Vendsyssel skydes den ikke saa ganske sjeldent. 
