al 
overordenligt afvexlende, ofte behagelig og melodisk. Hos 
de Fugle, om hvilke dette gjælder (og hos enkelte andre), 
er det nedre Strubehoved af en eiendommelig anatomisk 
Bygning og forsynet med visse charakteristiske Muskler, de 
saakaldte Sangmuskler. - Om dem, der frembringe en med 
en vis Modulation forbunden Række af Toner, siger man i 
Almindelighed, at de synge; i strængere Betydning kalder 
man det kun Sang, naar de enkelte Toner ere ret for- 
skjelligt og foranderligt forbundne og ligesom sammen- 
smeltede med hverandre; finder denne Forbindelse Sted 
i mere ensformige og fra hverandre skilte Stropher, kaldes 
det Slag. Denne Syngeevne besidder i Almindelighed kun 
Hannen, som derved i Parringstiden lokker Hunnen til sig 
og i Rugetiden underholder den, medens den ligger paa 
Reden. 
Insekter, Orme, Skaldyr og allehaande Frugter ud- 
gjøre deres Næring. De Arter, som have et tykt, stærkt 
Næb, nære sig fortrinsvis af Korn, Kjærner og anden 
Planteføde, hvorimod et spinkelt og langt, eller fladt, bredt 
og dybt spaltet Næb tyder paa, at Fuglen lever af Insekter. 
Nogle æde tillige Kjødet af højere Dyr; meget faa fortære 
al Slags Æde; de fleste ere endog meget kræsne i Valget af 
deres Næring. Eftersom den ene eller den anden Slags Føde 
mere eller mindre er dem særligt anvist, er ogsåa Næbet for- 
skjelligt og hensigtsmæssigt indrettet, det være sig til Fangst, 
Sønderstykning og Insekternes Opsnapning, eller til Frugters 
og Frøkorns Afskalning. Ogsaa Tungen er tildels derefter 
forskjelligt indrettet. De kornædende have en Kro, hvori 
Føden først udblødes, og deres Mave er tillige mere musku- 
løs end de andres. 
Næsten alle bygge (enten paa Træer eller i Buske, i 
Rør eller Græs, i Jord- og i Træhuller, eller i Mur- og 
Klipperevner) mere eller mindre kunstige Reder, hvortil 
Materialierne hidføres i Næbet; kun faa bygge aldeles ingen 
Rede. De lægge et middelmaadigt, nogle- ogsaa et stort 
i 
