93 
Skovene, hvor de leve parvis eller adskilte, men aldrig samles 
i tætte Flokke. De klattre paa Træerne eller kunne idet- 
mindste fastholde sig paa Stammerne og Grenene, imedens 
de tage deres Føde, som fortrinsvis bestaaer af Insekter; 
nogle fortære ogsaa Nøddekjærner eller Frø af Løvtræer. 
Deres Mave er muskuløs. De fleste Arters Kjød er håardt 
og uden Velsmag, hvorimod andres er spiseligt og godt. 
Strængt taget passer Navnet Klattrefugl ikke for dem alle, 
medens der paa den anden Side gives Fugle (f. Ex. Spetmeisen og 
Træpikkeren, som virkelig klattre, men som dog bl. A. paa 
Grund af Tæernes Stilling ikke henregnes til denne Afdeling, 
der tæller de fleste Slægter og Årter i de varme Lande. 
De, der selv udruge deres Æg, lægge dem i hule Træer, 
som oftest uden andet Underlag end raaddent eller trøsket Træ. 
lste Familie: Gjøge, Åmplubolt, Bonap. 
Næbet noget kortere end Hovedet, fortil sammentrykt 
og noget krummet, dybt spaltet. 
Benene korte; Ydertaaen (Vendetaaen) vender bagud, 
men kan rettes fortil. 
Til denne Familie hører kun én Slægt med én Årt, 
som om Sommeren besøger os. 
Gjøgeslægten, Cuculus, L. 
Næbet kortere end Hovedet, ud imod Spidsen sammen- 
trykt, lidt bøjet, med glatte Kande; Næseborene rundagtige, 
omgivne af en nøgen, i Kanten opståaende Hud. Benene 
korte, fjerklædte indtil nedenfor Hælen; de to Fortæer næsten 
ganske adskilte; Bagtæerne noget rettede til Siden; den 
yderste en Vendetaa. Vingerne middellange, smalle, 
spidse, med 19—20 Svingfjer, af hvilke den tredie er længst. 
Halen lang, tilrundet eller trappeformig, med 10 Styrere. 
Gjøgene ere raske, lidenskabelige og sky Fugle, som 
7” 
