SIT 
seende skulde rette sig efter Pleiefuglenes Æg, er selvfølge- 
ligt en Fabel, ialtfald forsaavidt man vil sætte saadanne 
Tilfælde i Forbindelse med en Villiesakt fra Hunnens Side. 
Efter 15 Dages Forløb udklækkes Ungen, og denne vises nu 
den største Ømhed og Omhyggelighed af sine Pleieforældre 
som om den var deres eget Afkom; ja de lade endogsaa deres 
egne Unger lide Mangel, medens de selv udmagres, måaskee end- 
ogsaa stundom døe af Møie og Besvær, for at opføde den 
fremmede Unge, der er baade større og glubskere end de 
begge tilsammen. Endnu i August Maaned seer man såa- 
danne Smaafugle fodre deres store Pleiebørn, der ofte 
tage Plads ved Siden af en Tue, paa hvilken hine da sætte 
sig og række dem Føden. Et ret mærkeligt Forhold, som 
af forskjellige Forfattere er iagttaget baade i England og 
Norge, omtales af Nilsson, idet der berettes, at naar Pleie- 
forældrene trods al deres Anstrængelse ikke kunne over- 
komme at skaffe Gjøgeungen tilstrækkelig Føde, faåae de 
Hjælp af en fremmed Fugl, enten af deres egen Art eller 
en anden Insektæder. I England iagttoges det saaledes, at 
en Fluesnapper (Muscicapa grisola) assisterede to Graairisker 
(Accentor modularis), i hvis Rede der fandtes en Gjøgeunge, 
og i Norge saae Prof. Rasch en Havesanger (Sylvia horten- 
sis) ifærd med at bjælpe to Digesmutter (Saxicola rubetra), 
som vare i lignende Forlegenhed med deres store Gjøgeunger. 
Hofjægermester A. Brun har meddelt Udgiveren, at han 
personlig har iagttaget, at en Gjøgeunge gjentagne Gange 
har skubbet Ungerne af en Sylvia atricapilla, i hvis Rede 
de befandt sig, ud over Redens Rand, saa at de faldt til 
Jorden. Han lagde flere Gange Ungerne op igjen, men 
Gjøgeungen væltede dem stadigt ud ved at puffe til dem med 
Skulderen og Ryggen. 
Hvorledes Gjøgen lægger sit Æg i Smaafuglenes heder, 
naar Indgangen til disse er såa snever, at Gjøgehunnen ikke 
kan komme helt ind over Reden, er endnu ikke afgjort med 
fuldkommen Sikkerhed. Det synes imidlertid, at den under 
