103 
lige saa megen Færdighed som sine Slægtninge, men den 
hopper med større Lethed. Den er ligesaa uselskabelig 
som Sortspetten, har et vist Distrikt, som den daglig gjen- 
nemstreifer for at finde Næring, og hvor den ikke taaler an- 
dre af sin Årt. Sit stærke Skrig lader den ofte høre, især 
mod Regn og Uveir. Naar dens Skrig er lavt og enstonigt 
skal det bebude godt Veir; er det skarpt og gjennemtræn- 
gende, skal der paafølge Regn og Uveir. I trøsket Træ hug- 
ger den store, runde Huller og løber nu og da rundt omkring 
Træstammen for at eftersee, om Larverne og Insekterne 
komme ud. 
Myrer og andre Insekter med deres Pupper og Larver 
udgjøre Grønspettens Føde. Med sin meget lange Tunge 
gjennemsøger den Mosset og Hullerne i de trøskede Træer, 
og med Næbet graver den store, tragtformige Fordybninger i 
Skovmyrernes Tuer, især i Vintertiden, naar Marken er sne- 
dækket; derfor ere ogsaa dens Fødder og Næb i fugtigt 
Veir ganske smudsige af Jord. I gamle Piletræer søger den 
flittigt efter Larven af Pileboreren (Cossus lægniperda). 
Den yngler helst i saadanne Løvskove, hvor der findes 
mange Myrer og gamle Træer. I Marts, da Parringen be- 
gynder, kalder Hannen med et særegent stærkt og sking- 
rende Skrig. Hunnen besvarer det med et lignende svagere. 
Saasnart de derpaa begge træffe sammen, parre de sig 
sædvanligvis påa Siden af en Træstamme. Hunnen lægger 
i første Halvdel af Mai sine 5—8 hvide, glindsende Æg i 
et trøsket Træ, til hvis Hulhed Fuglen har hugget sig en 
rund Aabning påa Siden af Stammen, oftest 10—20 Alen 
fra Jorden. 
.ggets Længde og Brede: 
32 mm. So. 
Den fortærer en stor Mængde for vore Skove og Ha- 
ver skadelige Insekter med deres Larver og Pupper. Kjø- 
det af de Gamle er spiseligt, men seigt, hvorimod Ungernes 
er meget velsmagende, omtrent som Kyllingekjød. 
