104 
Endskjøndt den er meget opmærksom og forsigtig, kan 
man dog ofte komme den paa Skud, især ved at stille sig 
paa Anstand, hvor den om Vinteren besøger Myretuerne, 
paa hvilke dens Exkrementer og de mange ophakkede Hul- 
ler forraade dens hyppige Komme. Man kan påa saadanne 
Steder ogsaa fange den i Løbedoner; forøvrigt burde en 
saa nyttig Fugl ikke ødelægges alene for Kjødets Skyld. 
Graaspette, Picus canus, L. 
Syn. Picus viridicanus, Wolf. — Picus Norvegicus, Lath. — Gecinus 
canus,Boie.— Chloropicus canus, Malh.—Picus caniceps, Nilss. 
(Orn. Sv. I p. 105.) 
Dansk: Graaspette. Norsk: Graaspette. Svensk: Gråhofdad 
Haåckspett. 
Artsm. Grøn; hele Hovedet graat, blot hos Hannen en rød Plet paa 
Panden; en sort Stribe fra Næbet til Øiet, og en lignende, men 
længere, påa Siden af Struben. 
Afbildn. Tab. IX. gZ. Han. 
Hunnen har ikke den karmoisinrøde Plet i Panden, og 
Ryggens grønne Farve har et askegraat Anstrøg. 
Længde 11"2—12”, Vingestrækning 18—19”. 
Uagtet denne Årt ved et flygtigt Blik hår megen Lig- 
hed med Grønspetten, med hvilken den ofte tidligere 
er bleven forvexlet, adskiller den sig dog tilstrække- 
ligt ved den mindre Krop, det svagere Næb og den ganske 
forskjellige Tegning paa Hovedet. 
Graaspetten er temmelig almindelig i Norges sydligere 
Egne; Nord for Trondhjemsfjorden forekommer den spar- 
sommere, men er dog truffen helt op til Polarcirkelen. I 
det sydlige Sverrig er den sjelden, hvorimod den i Mellem- 
Sverrig optræder temmelig hyppigt og flere Steder findes 
ynglende. Det nordlige Rusland og Siberien er dens egen- 
lige Hjem. Her i Landet hører den til de sjeldnere Fugle. 
