106 
divider (i September og Oktober) streife vidt omkring og 
først vende tilbage om Foraaret i Marts. 
Paa den skandinaviske Halvø er denne Art almindelig, 
navnlig i Sverrig og de østlige Dalstrøg i Norge. Paa Fær- 
øerne blev den truffen i Mængde i September 1861, men 
forekommer ellers kun nu og da paa disse Øer. I Danmark 
er det den almindeligste Spetteart, og den forekommer en- 
keltvis i næsten alle vore Skove; i Strøgtiden sees den 
endog i Byerne. Sit Revier gjennemstreifer den daglig, men 
uregelmæssigt, og man seer den da enten paa Træstammerne 
eller påa de stærke Grene lige til Toppen; undertiden ogsaa 
i yngre Træer, men næsten aldrig påa Jorden. I Paårrings- 
tiden frembringer den den samme snurrende Lyd som Grøn- 
spetten ved med Næbet at tromme hurtigt paa en tør Gren 
i Toppen af et. Træ. I hule Træer holder den Natte- 
kvarter. Dens Lokketone er et haardt og skarpt Skrig, som 
gjentages med længere Pauser end Mellemspettens forøvrigt 
lignende Skrig. 
Næringen bestaaer af Insekter og deres Æg, Larver og 
Pupper, forskjellige Frøkorn, Bær og Nødder, hvilke sidste 
den ligesom Spetmeisen, klemmer fast i en Træspalte for at 
kunne flække dem. 
Den lægger i Midten af Mai 5—6 hvide, glindsende 
Æg i et hult Træ, hvortil den selv hugger sig en cirkelrund 
Aabning; ofte hugger den Huller i Træerne blot til mid- 
lertidigt Ophold. 
Æggets Længde og Brede: 
Vo mm: 2Omm: 
28 » 20,5 » å 
Kjødet er tørt og ildelugtende, men Fuglen er ved sin 
Levemaade ualmindelig nyttig for vore Skove og Haver, 
hvorfor den ogsaa bør fredes. 
Da den er mindre sky end de fleste andre Spetter, kan 
man let skyde den påa Træerne. Hvor man hører den 
hakke paa disse, kan man efterligne denne Lyd ved at slaae 
