116 
Træpikkerslægten, Cert/ua, L. 
Næbet svagt, temmelig langt, mere eller mindre bøiet, 
sammentrykt, med skarp Rygkant og tilspidset; Næseborene 
ved Næbroden, aflange, foroven halvt lukkede med en hvæl- 
vet, tynd, nøgen Hud. Benene temmelig korte og 
tynde; Fortæerne ved Roden sammenvoxede i deres første 
Led; alle Tæerne bevæbnede med store, krumme, skarpe 
Kløer, hvoraf især Bagkloen er meget lang. Vingerne 
temmelig korte, butte og med svage Svingfjer, hvoraf den for- 
reste er ganske kort, den Zden kortere end 3die, denne 
kortere end 4de og dte, som ere længst. Halen temmelig 
lang, smal, i Spidsen kileformigt. tvedelt; de 12 stive Sty- 
rere have nedadbøiede Skafter og understøtte Klattringen. 
De herhen hørende Fugle opholde sig om Sommeren 
parvis i Skove, Lunde og Haver, men om Vinteren streife 
de efter Næring enten alene eller i småa Selskaber ligesom 
Meiser, Fuglekonger, Spetmeiser og Spetter, i hvis Streif- 
tog de ofte deltage. De klattre paa Træernes Stammer 
ligesom Spetterne, begynde gjerne helt nede ved Roden og 
hoppe med Færdighed, ofte i Spiralgang, op ad Grenene, 
saavel skraatløbende som lodrette, endog paa Undersiden af de 
vandrette, stadigt støttende sig paa den stive, elastiske Hale, 
som derfor altid er afslidt i Enden. De opsøge såaledes de 
i Træmosset og Barkrevnerne skjulte smaa Insekter samt 
deres Æg og Larver. 
Almindelig Træpikker, Certhia familiaris, L. 
Syn. Motacilla scolopacina, Strøm. — Certhia brachydactyla, Brehm. 
Dansk: Træpikker, Træløber. Norsk: Trækryber. Svwensk: Tråd- 
krypare. 
Artsm. Rygsiden brun-, rustgul- og hvidplettet; Overgumpen rustgul; 
Underkroppen hvid eller sølvgraaplettet; over Vingen gaaer et 
hvidgult Tværbaand; Halen ensfarvet graabrun. 
Afbildn. Tab. X. 92. Han. 
