118 
Insekter og deres Yngel er næsten dens eneste Næring ; 
kun i Nødsfald æder den Plantefrø. 
Dens Rede findes dels imellem løsnet, gammel Bark og 
Træet, dels i Kløfter og Huller i Træerne; dog bygger den ogsaa 
i Brændestabler, meget ofte i Trækroner af gamle Lindealleer, 
hule Pile osv., altid med en meget snever Aabning; Reden 
er aflang og kunstløst sammenlagt af Smaakviste, Græsstraa, 
Bast, Uld og Fjer. I første Halvdel af April indeholder Re- 
den sædvanligvis 6—9 hvide, rustbrunplettede Æg, der have 
"den største Lighed med Blåameisens, men i Regelen have 
flere Prikker paa den butte Ende; i første Halvdel af Mai 
flyve Ungerne ud. I Juni eller senere, lægger Hunnen an- 
den Gang Æg og da ofte kun 3—5. 
Æggets Længde og Brede: 
ger: fon 
TED 1245 »” 
Denne lilie Fugls Kjød er ret velsmagende; dog vilde 
det være syndigt for saa ubetydelig en Mundsmag at dræbe 
denne nyttige lille Skabning, hvis Liv for Skov- og Frugt- 
træerne er saa velgjørende ved at den ødelægger en utallig 
Mængde Insekter. 
Spetmeiseslægten, Sttta, L. 
Næbet af Middellængde, lige, langstrakt kegleformigt, 
trindt, i Spidsen lidt sammentrykt, haardt og spidst. Næse- 
borene ved Næbroden, smaa, runde, tyndt bedækkede af 
fremadliggende Børstefjer. Benene temmelig stærke; 
Tæerne, især Bagtaaen, lange med krumme og spidse Kløer; 
Mellemtaaen er sammenvoxet i en lidt længere Strækning 
med Ydertaaen end med Indertaaen. Vingerne ikke store, 
noget brede og temmelig butte; iste Svingfjer kort, Zden 
kortere end 3die, som er lidt kortere end 4de, der er længst. 
Halen kort og blød, bestaaende af 12 Styrere, aldeles 
uskikket til at understøtte Klattringen.  Befjeringen ligner 
