129 
i Margaards Skove ved Odense, dog kun én Gang om Som- 
meren. To Exemplårer sammesteds fra ere blevne udstop-” 
pede af ham. Ved Humlebæk i Nordsjælland har Hofjæger- 
mester ÅA. Brun i længere Tid truffet den regelmæssigt hvert 
Aar; ved Saxkjøbing og Stubbekjøbing er den ligeledes of- 
tere seet (A. Benzon). Konservator Conradsen har gjen- 
tagne Gange set den om Vinteren paa Isen ved Langebro, 
og ifølge Bølling, der selv har havt et Exemplar, skudt 
Nord for Limfjorden den Øde November 1843, er den seet 
af I. Seehusen ved Slusen mellem Kallebodstrand og Stadsgra- 
ven den 28de Januar 1844. 
Paa den skandinaviske Halvø træffes den kun nu og då 
om Sommeren og fornemmelig i de sydligere Egne; ifølge 
Meddelelse fra Prof. Wahlgren i Lund er den funden yng- 
lende ved Jonkåping i Sommeren 1872. 
Den er en vild, sky og urolig Fugl, der tillige er i 
høi Grad stridbar og uselskabelig; den betragter enhver an- 
den Fugl med nidske Øine og søger at bortjage den, naar 
den troer at kunne fåae Bugt med den; derimod er den feig 
og ængstelig lige over for stærkere Fugle og søger skrigende 
sin Frelse i Flugten. Ethvert Par har sit Ynglerevier, hvis 
Grændse de ikke taale overskredet af deres Lige. Da dens 
smaa Fødder ikke synes bestemte til at gaa paa, sees 
den meget i siddende Stilling, helst påa vandrette Grene, 
Pæle, Stene 0. desl. med Blikket henvendt paa Vandfladen ; 
derfra styrter den sig som en Blyklump ned i Vandet for 
at fange sin Næring. Den flyver som oftest kun stykkevis 
men yderst hurtigt og snurrende som en Følge af de korte 
Vinger. Undertiden seer man den holde sig svævende ved 
hurtig Flåagren nogle Alen over Vandet for at udspeide sit 
Bytte og da styrte sig ned ligesom Fiskeørnen eller Ternen. 
Dens Stemme er en klar, pibende, skjærende, ualmindeligt 
høi Tone. 
Smaa Fiske og Vandinsekter, i Nødsfald Igler udgjøre 
dens Føde. Fiskebenene, Skjællene og andre haarde, ufor- 
