131 
meget kort, 2den længst, de følgende stærkt aftagende. Ha- 
len temmelig lang, bestaaende af 12 Styrere, hos flere (blandt 
hvilke følgende Art) udmærket ved Mellemfjerenes betydelige 
Længde. 
Biæderne beboe den gamle Verdens varme Himmelstrøg ; 
i Europas nordligere Egne træffes kun en enkelt Art og til- 
med yderst sjeldent. Deres Næring, som bestaaer af Bier, 
Hvepser, Humler, Græshopper og andre Insekter, fange de, 
lige som Svalerne, i Flugten. De leve parvis, dog yngle ofte 
flere Par sammen i lange Huller, som de selv grave ved 
Hjælp af Fødder og Næb i løs og sandet Jord ved steile 
Brinker, ved Floder eller i Bakker, og lægge i Mai oftest 
5—7 rundagtige, hvide Æg. 
Biæder, Merops apiaster, L. 
Artsm. Baghovedet og Nakken kastaniebrune; Skuldrene straagule; Stru- 
ben gul, forneden begrændset af et mørkt Tværbaand; igjennem 
Øiet en sort Stribe; Underkroppen lyst blaagrøn. 
Afbildn. Tab. XIII. g2. Han. 
Længde 11”, hvoraf Næbet 1Y%4—1/9”; Vingestrækning 
17”%.. Af Vindrosselens Størrelse. 
Hunnen har blegere Farver, og hos Ungerne ere alle 
Halefjerene lige lange. 
Denne Pragtfugl er egenligt en Beboer af det varmere 
Jordbælte; den findes i Europa fornemmelig ved Middelha- 
vet og det sorte Hav. I alle de europæiske Lande, hvor 
den aarligt forekommer regelmæssigt, er den Trækfugl, 
omtrent som Svalerne; ved Yngletidens Ophør skille enkelte 
Familier eller ogsaa Gamle, der af en eller anden Aarsag 
ere blevne forhindrede i at yngle, sig undertiden fra Sel- 
skabet, streife omkring og forflyve sig nu og da, endskjøndt 
meget sjeldent, til os. Saaledes er den truffen i Holsten 
(Wøldike). Den Ste Juni 1840 bleve to Individer skudte ved 
Herregaarden Gjorslev i Sjælland, hvoraf Hannen findes i 
det zool. Museum (Kammerherre Scavenius). I Slutningen 
