134 
Bær, Træfrugter, Insekter, Larver, mindre, varmblodige Dyr, 
Aadsler osv. De have fortrinsvis deres Tilhold i Skovene; 
enkelte (f. Ex. Skaden og Alliken) ogsaa ved beboede Steder. 
De yngle én Gang om Aaret paa Træer, i Klippehuller, 
Mure, Taarne 0. Il. St. Han og Hun skiftes til at ruge, eller 
ogsaa bringer Hannen Føde til Hunnen, medens denne ruger 
alene. Kjødet af de gamle Fugle er seigt og ikke velsma- 
"ugende, de Unges Kjød ansees af Mange for at være ret 
godt. 
Ellekrageslægten, Coracras, L. 
Næbet middellangt, lidt sammentrykt; Overnæbet i 
Spidsen nedbøiet over Undernæbet; ved Mundvigerne stive 
Skjægbørster; Næseborene paa Siden af Næbroden, spalte- 
formige, oventil lukkede med en fjerklædt Hinde. Fødderne 
korte, temmelig stærke; Mellemtaaen længere end Fodroden, 
Bagtaaens og Indertaaens Kløer mindst. Vingerne lange, 
iste Svingfjer lidt kortere end 2den; de to midterste Styre- 
fjer noget kortere, de to yderste noget længere end de 
øvrige. 
I Udseende have disse Fugle nogen Lighed med Biæderne, 
i Levemaade med Tornskaderne og i flere anatomiske For- 
hold med Isfuglen og Spetterne. De ere sky og uselskabe- 
lige, opholde sig parvis i gamle Skove med hule Træer, 
hvori de yngle, og ernære sig udelukkende af Insekter og 
Orme. Deres Farver ere lyse og stærke, ofte pragtfulde. 
Almindelig Ellekrage, Coracias garrula, L. 
Dansk: Ellekrage. Norsk: Blaakraake. Svensk: Blåkråka, Spansk 
Kråka, Drottning Kerstis Kråka") 
Artsm. Blaagrøn; Ryggen lyst brunrød; Svingfjerene paa Ydersiden sorte 
med blaat Skjær, paa Indersiden, ligesom de mindre Vingedækfjer, 
glindsende violblaa, Fødderne lyst hrandgule; Øiekredsen bag- 
til nøgen. 
Afbildn. Tab. XIII. 927. Han. 
+) Ellekrager siges at have vist sig første Gang i Sverrig under Dron- 
ning Christines Regjering. (Nilsson.) 
