140 
hyppigere), ere, saavidt Udgiveren bekjendt, alle de Tilfælde 
angivne, i hvilke Ellekragen vides at være truffen her i Landet. 
Som en Mærkelighed skal endnu her anføres, at der i det 
zoologiske Museum findes opstillet en Hun, som blev truffen 
ved Thorshavn paa Færøerne den 22de Juli 1836 og ind- 
sendt til Museet af nuværende Geheimeraad Tillisch. 
Il det sydligste og mellemste Sverrig træffes den om 
Sommeren parvis i de fleste Bøgeskove. I Norge synes den 
at forekomme mindre regelmæssigt, men er dog ikke sjel- 
den i Landets sydligere Egne. Fra Færøerne haves intet 
andet Exempel paa dens Forekomst end det ovenfor nævnte 
Tilfælde. Som et Sidestykke til dette kan det anføres, at 
et afkræftet Individ i Oktober 1868 blev fanget levende i 
Varanger (paa 70? n. Br.) 
Den er vild og bidsk imod sine Lige, men fredelig imod 
andre Fugle og stedse skrigende (deraf Årtsnavnet «garrulus», 
en Sladdrer), hvorved den idelig røber sit Opholdssted. 
Et høit, skrattende Skrig, omtrent som Skadens, lader 
den jevnligt høre; naar de strides med hverandre, udstødes 
det langt hurtigere, blandet med mere skjærende Toner. 
Naar den sidder rolig, lader den om Foraaret høre et høit, 
skingrende Skrig, som er dens egenlige Lokkestemme. I 
smukt Veir stiger Hannen tilveirs i Nærheden af det Sted, 
hvor Hunnen ruger, indtil den fra en temmelig betydelig 
Højide styrter sig ned, stødende Kolbøtter og kastende sig frem 
og tilbage i Luften, hvorefter den igjen indtager sin Plads 
påa Spidsen af en Gren. Dens Flugt er hurtig og ual- 
mindelig let, omtrent som Duens. 
Alle Slags Insekter, især Pupper og Larver, Orme og 
smaa Frøer ere dens Føde, som den opsamler påa Jorden. 
Man seer den aldrig hoppe omkring for at søge dem, men 
stedse siddende stille paa tørre Grene, Kornstakke, Stene, 
Pæle og lignende ophøiede Steder, speidende omkring til alle 
Sider efter Insekter; saasnart den bliver et saadant vaer, flyver 
