162 
Den er meget almindelig påa Færøerne som Standfugl, hvori- 
mod den kun mu og da kommer til Island om Sommeren 
og ikke vides at være truffen i Grønland. Den er dels 
Stand- dels Strøgfugl eller endog Trækfugl, idet månge af 
de Individer, der yngle i det nordlige Europa, om Vinteren 
vandre til det sydlige, hvorimod de, der ere udrugede her 
i Landet og de sydligere Egne af Sverrig og Norge, sæd- 
vanligvis ogsaa blive og streife omkring hele Vinteren igjen- 
nem, søgende Næring overaålt.”) Om Efteraaret sees de mest 
paa Marker og ved Strandbredder; efterhaanden som Kul- 
den tiltager og Frosten indfinder sig, nærme de sig ogsaa 
beboede Steder, og saasnart den første Sne falder, drage 
de gjerne til Byerne, ja komme endog ned i Gaardene. Då 
ere disse ellers saa sky Fugle næsten saa tamme som Duer 
og Spurve. 
Deres listige Blik røber den Klogskab, som ogsaa frem- 
lyser af hele deres Færd. De ere meget forsigtige og hølde 
sig gjerne i Selskab med Kornkrager (Blaaraager), men /især 
med Aliiker. Naar Graakragerne og ÅAllikerne begive sig til 
Nattekvartererne i Skovene, forsamle de sig i store Skarer 
fra en vid Omegn, svinge sig frem og tilbage over det 
Sted, hvor de ville nedlade sig, for ligesom at rekognoscere 
Egnen; først med det frembrydende Mørke kaste/de sig 
omsider med Pilens Fart næsten lodret eller i støre Buer 
ned i Trækronerne, hvorved de frembringe en Susen som 
af et Vindstød. Om Morgenen ere de tidligt påa Færde, 
skjøndt de gaae sildigt til Hvile om Aftenen. Ofte samle 
de sig i store Skarer, nåar et eller andet Usædvanligt til- 
+) Cand. P. Tauber har i en lille Afhandling «Om Kragegylp» 
(Vidensk. Meddelelser fra d. naturhist. Forening. 1873) bemærket, at 
Graakragens Ynglegrændse mod Syd vel intetsteds falder mere end 
3—42 Syd for Kjøbenhavn; deter Udgiveren ubekjendt, hvorpaa denne 
Angivelse støtter sig, men den er i ethvert Tilfælde urigtig, idet 
Graakragen yngler paa mangfoldige Steder i Sydeuropa. 
