166 
Ung Fugl: Næbroden bedækket af Fjer og Næseborene 
af tætsluttende Børstefjer; kun Vingerne have Glands, de 
øvrige Fjer ere matte. 
Hunnen: lidt mindre og neppe såa glindsende som 
Hannen. 
Der gives hvide, hvidplettede og. brune Varieteter. 
Denne Art er mere smækker og spinkel end Graakra- 
gen; den har et længere, tyndere og spidsere Næb, som 
kun er lidt buet. Den er en Trækfugl, der overvintrer i 
mildere Egne af Europa. I Oktober og November forlader 
den os i store Skarer og: kommer tilbage, alt efter Veirligets 
Beskaffenhed, sidst i Februar eller i Begyndelsen af Marts ; 
dog forblive undertiden enkelte her hele Vinteren igjennem. 
I Norge forekommer den periodisk i stor Mængde, nåvn- 
lig i de sydligere og mellemste Dele af Landet, hvor den 
jævnlig endog overvintrer flokkevis. I Sverrig er den meget 
almindelig i det sydlige Skaane, men indfinder sig dog ogsaa 
ofte i stort Antal ved Gåteborg, dog uden at yngle der. Læn- 
gere Nord paa træffes den sjeldnere, men forekommer dog 
nu og da helt oppe i Ångermanland. Til Færøerne kom- 
mer den hvert Aar i Febr. og Marts, undertiden i Flokke, 
men drager hurtigt bort igjen. Paa Island og i Grønland 
findes den ikke. 
Dens Yndlingsophaidssted ere flade Marker, især hvor 
der findes Lunde og enkeltstaaende Træer. I Levemaade 
stemmer den i alt Væsenligt overens med Graakragen og er 
maaskee i endnu højere Grad end denne en selskabelig Fugl; 
den hår et mindre livligt Væsen og er endnu mere frygt- 
som og sky end hin. Med Alliker forliges den meget godt, 
hvorimod den bestandigt ligger i Strid med Ravne og Graa- 
krager. ? 
Dens Næring bestaaer fornemmelig af Regnorme, In- 
sektlarver, Insekter og nøgne Snegle, hvorfor den ogsaa 
gjerne følger Ploven; med Næbet borer den Huller i Jorden 
for at faae Larverne, og denne Boring er Grunden til, at de 
