Føl 
mange boe sammen, opløfte de ideligt et forfærdeligt Skrig, 
som dog ikke er saa skjærende og ubehageligt som Korn- 
kragens. 
Ved deres Næring ere de til stor Nytte. De Unges 
Kjød er velsmagende. 
Man kommer dem lettere påa Skud end Kragerne, især 
paa Aadsler og paa Ynglestederne. 
Skadeslægten, Prcea, Briss. 
Corvus, L. 
Næbet som hos Kragerne, dog med mere bueformigt 
Overnæb. Fødderne forholdsvis noget højere end Krager- 
nes. Halen meget lang og paa Siderne trappeformig. Vin- 
gerne temmelig korte, afrundede; iste Svingfjer sabelfor- 
mig, fra Midten af med indskaaret Inderfane, 2den kortere 
end &8de, 3die lig 7de, kortere end 6te, 4de og te længst. 
Næseborene skjulte af fortil rettede Børster, der række ud 
over Næbets Midte. 
g Skaderne ere mere muntre og livligere end Kragerne ; 
de udmærke sig ved deres lange Hale, deres blødere Fjer, 
kortere Vinger og deres lave og mindre udholdende Flugt, 
der er eiendommelig ved de hurtige Vingeslag. De svæve 
ikke, men styrte sig ofte ned i næsten lodret Retning. De 
gaae eller hoppe, og have Næring tilfælles med Kragerne. 
Almindelig Skade, Pica caudata, Flem. 
Syn. Corvus Pica, L. — Pica varia, Gesn. 
Dansk: Skade. Nork: Skjære, Skjur, Skjor, Skjer, Tunfugl. Svensk: 
Skata, Skåra, Skjura. 
Årtsm. Sort med blaat og grønt Skjær; Skuldrene, Underbrystet og 
Bugen hvide; Halen lang, fra Midten gradvis aftagende, saaledes 
at kun 2 Styrere have Halens fulde Længde. 
Afbildn. Tab, XII, "(Pica varia) 97. Han. 
12 
