175 
kortere end 7de, Zden til 7de med indsnevret Yderfane, 
dte længst. Halen meget længere end Vingerne, næsten 
lige afskaaren eller lidt kileformig. 
I det Ydre have Skovskaderne nogen Lighed med Torn- 
skaderne; men de ligne dog baade i Udseende og Levemaade 
mest Kragerne. De beboe Skovene, besøge derfra Marker, 
buskrige og med Træer bevoxede Enge og Haver og leve 
mere af Træfrugter end af Insekter; men de angribe ogsaa 
Fugleunger, udmattede og rugende Fugle og berøve de sidste 
deres Æg. De ere Stand- og Strøgfugle, der udenfor Yngle- 
tiden streife omkring i mindre Selskaber. Uden at være 
synderlig sky, ere de livlige og urolige Fugle, som bestan- 
digt ere i Bevægelse og lade deres gjennemtrængende Skrig 
høre ved enhver Leilighed. Deres Flugt er kort og ujævn; 
deres Gang altid hoppende. De bygge en temmelig fast, 
aaben Rede i Træernes Grene, eller (ifølge Nilsson) i hule 
Træer. 
Almindelig Skovskade, Garrulus glandarius, (L.) 
Syn. Corvus glandarius, L. — Glandarius pictus, Koch. — Lanius 
glandartus, Nilss. (Orn. Sv.) 
Dansk: Skovskade. Norsk: Skovskrika. Svensk: Notskrika, Ållon- 
skrika, Kornskrika (Østergotland), Skogskata (Skaane.) 
Artsm. Graalig lyserødbrun med sort Hale, hvid Over- og Undergump 
Si samt blaa Vingedækfjer med sorte, blåa og hvide Tyværbaand- 
Afbildn. Tab. XII. gi. Han. 
Længde 13%o”, Vingestrækning 20179". 
»Hunnen har kortere Hovedfjer, og Kroppens Farver ere 
i det Hele taget mindre livlige, Der gives hvide og hvidbrogede 
Varieteter; af de sidste findes i det zoologiske Museum et 
smukt Exemplar (Han), skudt ved Øllingsøgaard 4157 (Cand. 
Wilhjelm.) 
Denne almindeligt bekjendte, kjække, muntre, listige og 
prægtige Fugl findes her i Landet næsten overalt, hvor der 
gives Skove og Lunde, især Løvskove med mange Ege. I 
