196 
Digesvale, Hirundo riparia, L. 
Syn. Cotyle riparia, Boie. 
Dansk: Digesvale, Klintsvale, Sandsvale, Strandsvale, Solbakke, Bakke- 
sole, Jordsvale, Gravsvale. Norsk: Strandsvale. Svensk: Strand- 
svala, Backsvala, Jordsvala. 
Årtsm. Overkroppen graabrun, Strube og Bug hvide, over Brystet et 
bredt, lysegraat Baand, Halen uplettet. 
Afbildn. Tab. XIV, 92. Han. 
Længde 5”, Vingestrækning 11—11%%”; den mindste 
indenlandske Svale. 
Han og Hun ere ganske ens i Henseende til Farve. Om 
Foraaret har Overkroppens graa Farve en silkeagtig Glands, 
som taber sig i Sommerens Løb. Denne Art varierer sjeld- 
nere end begge de foregaaende; man kjender blot en graa- 
lighvid og en broget Varietet. 
Den foretrækker i endnu højere Grad end sine Slægt- 
ninge at færdes i Nærheden af Vandet og lever derfor næ- 
sten stedse ved Søer, Damme, Strandbredder 0. s. v., i 
Jord- og Sandskrænter, oftest afsides fra menneskelige Bo- 
liger. Om Bagen seer man den stedse i større eller mindre 
Selskaber at flyve hen over Vandfladerne eller ved de 
fælles Ynglepladser. Den er kuldskjæer og kommer som 
Trækfugl næsten altid nogle Dage senere end Bysvalen; 
sidst i August eller først i September forlader den os. 
Digesvalen er almindeligt udbredt over hele Skandina- 
vien og er indenfor Polarcirkelen hyppigere end de andre 
Svalearter. Fra Færøerne, Island og Grønland kjendes den 
ikke. Den er mere vild end de andre og har en mere 
ujevn Flugt. Et hæst, skjærende Skrig udgjør Hovedtonerne 
i Hannens høist ubetydelige Sang. 
Dens Næring er smaa flyvende Insekter, især saadanne, 
der opholde sig ved Vandet. 
I steille Skrænter og i Siderne af Mergel-, Sand- og 
Lergrave, graver den med sine skarpe, spidse Kløer i faa 
