228 
Paa den skandinaviske Halvø forekommer. den især hyppigt 
i de sydlige og mellemste Kystegne. Endnu i Trondhjems 
Stift yngler den almindeligt; indenfor Polarcirkelen er den 
vel funden ynglende, men den er dog sjelden der. Enkelte 
Individer overvintre hvert Aar langs Kysten helt op til 
Trondhjemsfjorden. Den træffes undertiden paa Færøerne”), 
men ikke saa hyppigt som 7'. %zacus. Fra Island, hvor den 
undertiden, om end sjeldent, forekommer paa Trækket, mod- 
tog Forf. i Efteraaret 1853 en gammel Hun. Faber anfører 
den som skudt der i 1823, og ifølge Prof. Reinhardts Med- 
delelse er den ligeledes skudt der i 1860 af en Englænder. 
I sin Adfærd viser den stor Livlighed og er ualminde- 
ligt sky og klog; den er såa forsigtig, at den sjeldent lader 
sig see og ikke let lader sig hilde i Snarer. Naar den 
mærker Fare, giver den et skingrende Skrig fra sig, hvor- 
ved den ofte bortskræmmer Vildtet for Jægeren, men ogsåa 
nu og da underretter ham om Rovdyrs Nærhed. Bliver den 
pludseligt opjaget, udstøder den et raskt, høitlydende Skrig. 
Den er ufredelig og nidsk mod andre Fugle, selv mod sine 
Slægtninge. Dens fløitende Sang bidrager meget til Sko- 
venes Oplivelse i det tidligste Foraar. 
Næringen bestaaer om Foraaret og Sommeren af In- 
sekter, Larver, Pupper og smaa Snegle, senere af forskjel- 
lige Slags Frugter, som Rønnebær, Enebær, Vrietornbær 
og Hyldebær, samt Slaaen, Hyben og Kirsebær. Naar Un- 
gerne ere voxne, anrette Solsorterne en Del Skade i Ha- 
verne ved at fortære Frugter. Om Vinteren maae de, der 
forblive her, ofte kummerligt ernære sig ved åabne Kilder 
af de deri værende Vandinsekter; de æde da ogsaa råadne 
Æbler o. s. v. 
+) Ifolge Sysselmand Mullers Mening gjælde Pastor Holms Angivelser 
om Forekomsten af Pyrrhocorax graculus paa Færøerne («Ornithol. 
Bidrag til Færøernes Favna.» Naturh. Tidsskr. 2. R. 2 Bd, p. 509) 
kun om Turdus merula. Da Holm kun støtter sin Beretning påa 
Andres Meddelelser, er Forvexlingen ikke saa uforklarlig. 
