233 
og speider efter Bytte. Selv i den strængeste Kulde er den 
ualmindelig livlig, men imod sine Lige ufredelig, saa at 
den udenfor Parringstiden altid lever ensomt, idet enhver 
har sit Revier. Bliver den opskrækket, udstøder den et 
høit, skarpt Skrig. Dens Sang, som bestaaer af flere Stro- 
pher, har noget tilfælles med Sylviernes. 
Insekter, Larver, Orme, småa Muslinger og Fiske ud- 
gjøre dens Næring, som den ofte henter påa Bunden af 
Vandet. Selv hvor dette skummer og bruser stærkest, styr- 
ter den sig kjækt ned i Vandfaldet for at hente sit Bytte 
og bevæger derved baade Vinger og Fødder. 
Den bygger kede i Huller ved Bæk- og Aakanterne, 
under Broer, i gamle Sluseværker, sjeldnere i hule Træstam- 
mer. Reden er godt bygget, meget varmt indrettet, større 
eller mindre efter Stedets Beskaffenhed, altid med et Tag, 
enten et kunstigt eller naturligt, og med et rørformigt Ind- 
gangshul. Materialierne bestaae af grønt Mos eller Plante- 
stængler, Græsblade, Rødder og Løv. Deri findes i Marts 
eller Begyndelsen af April 4—6 glindsende, hvide Æg, hvor- 
påa Hunnen ofte ruger såa ivrigt, at den, ligesom Meiserne, 
lader sig tage paa Reden. 
Æggets Længde og Brede: 
2 5mm: 1852m: 
26 » 19,5 » 
Da den er temmelig sky, især påa ubeboede Steder, 
hvor den ikke har vænnet sig til menneskelig Færdsel, maa 
man enten skjult liste sig til den, lade den drive til sig 
eller staae paa Anstand ved dens Yndlings-Siddesteder for 
at komme den paa Skud. 
Kjødet smager ganske behageligt. Dens munire Væsen 
og dens Sang opliver, og den udrydder en Del skadelige 
Insekter. 
