240 
af September dråger den efterhaanden atter bort, saa at 
kun Enkelte sees lidt ind i Oktober. 
Ifølge Meddelelse fra Dyrlæge Grill ankom den til Otte- 
rup ved Odense: 
1868 den 23. April, 1872 den 26. April, 
1869 — 26. — 1878 — 4. Mai, 
1870 — 27. — 1874 28T SA prik 
1871 — 21. — SE Elo YUAN 
Om Vaaren følger den gjerne Ploven eller opholder 
sig påa Engene; om Sommeren træffes den mere paa 
kjæragtige Enge, Græsmarker og Syltenge ved Stranden, 
hvor den bestandigt er beskjæftiget med Insektfangst. I 
Norge er den almindelig overalt, undtagen langs Vestkysten, 
hvor den endnu ikke vides at være truffen i Kystegnene i 
Bergens Stift. Syd for Dovre træffes den især paa Fjeldene 
og sees om Sommeren sjeldent nedenfor det subalpinske 
Gebet. I det sydlige Sverrig synes den at være hyppigere 
end foregaaende Art; længere Nord paa er det navnlig Va- 
rieteten borealts, der forekommer, og denne synes ogsaa at 
være den almindeligste i Norge. Paa Færøerne er denne 
Årt meget sjelden, og der kjendes kun ét sikkert Tilfælde 
af deus Forekomst der. Paa Island og Grønland er den 
ikke bemærket. Den er en af vore smukkeste indenlandske 
Fugle og udmærker sig ved et uroligt, flygtigt Væsen, und- 
tagen påa Ynglepladsen, hvor den endog er ualmindeligt 
dristig og tillidsfuld. Dens Stemme har Lighed med for- 
rige Arts. 
Påa ovennævnte Opholdssteder samler den Larver og 
Insekter, men den vader ikke saa gjerne i Vandet som den 
hvide Vipstjert. 
Reden er vanskelig at opdage; den findes i Slutningen 
af Mai almindeligst i det høje Græs paa Engene og ved 
Kanterne af disse, i Startuer, i Kjær og især ved Kanten 
af forfaldne Grøfter og Grave, i Korneto.s.v. Den har Lig- 
hed med en Lærke- eller Pibelærkerede og er temmelig 
