244 
a.. Bagkloen lige såa lang som eller længere end 
Bagtaaen; Næbet meget tyndt. 
Skjær-Piber, Anthus obscurus, (Lath.) 
Syn. Ålauda obscura, Lath. — Anthus rupestris, Nilss. -— Å. 
littoralis, Brehm. — Å. petrosus, Flem. 
Dansk: Strandpibelærke, Strandlærke, Strandpiber. Norsk: Skjær- 
piplærke. Svensk: Skårpiplårka, Strandlårka, Klipplårka. Færøisk: 
Gråatujtlingur (M.), Gråtitlingur (H.). 
Årtsm. Ovenpaa mørk askegraa med olivengrønt Skjær paa Skuldrene 
og tydelige mørkebrune Længdepletter; nedenunder hvidagtig 
eller rustgul med graabrune Pletter; Svingfjerene og Styrerne, 
fra den 2den af, samt Under-Vingedækfjerene med grøngraa 
Kanter; den lyse Tegning paa den yderste Halefjer graahvid. 
Afbildn. Tab. XVII, (under det urigtige Navn: A. aquaticus) gå. Han 
(Sommerdragt). — Suppl. Tab. 6. (A. rupestris, Nilss.) g/. Han (Vinterdragt). 
Længde 6Y%4—674”, Vingestrækning 1179”, 
Vinterdragtens væsenligste Forskjel fra Sommerdragten 
bestaaer fornemmelig deri, at det Rustgule paa den lyse 
Stribe over Øiet samt påa Brystet og Siderne er blevet 
smudsighvidt, med flere og mørkere Pletter, ligesom i, åt 
Næb og Ben have en lysere Farve. 
Ihvorvel denne Art ikke hører til vore sjeldne Fugle, 
kan den dog ikke kaldes almindelig her i Landet. Faber 
traf den ynglende i Mængde i Begyndelsen af Juni 1824 
paa Veirøen, endvidere paa Kyholmen og Hjelmen (Isis 
1829, p. 718); E. Hage traf den ved Flensborg og ved 
Hoe pr. Varde samt paa Møen, hvorfra han havde 7 
Exemplarer; Forf. havde den fra Jylland og Aabenraa ; 
Hofjægermester Teilmann skød den ved Aabenraa Fjord 
og påa Fanø 1839. I det zoologiske Museum findes et 
Skind af denne Fugl, mrkt. «Kjøbenhavn». Fischer fik den 
i 1855 fra Østkysten af Vendsyssel, og Fencker hår skudt 
den ved Randers i 1867 og 1870, begge Gange i Marts. 
Paa Bornholm er den hidtil ikke bleven bemærket. Paa den 
skandinaviske Halvø er den meget almindelig langs Kysterne, 
men forekommer ikke i det Indre. Den overvintrer regel- 
