253 
Ogsaa disse Fugle maae undertiden være Pleieforældre 
for den unge Gjøg. 
Man maa nærme sig Markpiberne med Forsigtighed for 
at komme dem paa Skud. Paa deres Yndlingssteder ved 
Ynglepladserne, der let kjendes ved Fuglenes Exkrementer, 
kan man uden Vanskelighed fange dem med Limpinde og 
Snarer. 
Deres Kjød er velsmagende; de udrydde mange Insekter 
og bidrage til at oplive mangen øde Egn. 
Anthus. Richardi, Vieill, 
Syn. Anthus macronyx, Glog. — Corydalla Richardi, Vig. 
Norsk: Stor Piplærke. Svensk: Richards Piplårka. 
Artsm. Rygsiden sortebrun med rustgraa Fjerrande. == Bagtaaens Klo 
længere end den halve Fodrod; de to yderste Styreres Yderfaner 
hvide fra Spidsen af indtil over Midten; en bred rustgul Stribe 
over og bag Øiet. Bugsiden rustgul med sorte Pletter paa 
Brystet og Siderne. 
Afbildn. Ny Tavle. 
Længde ca. 7”. 
Denne store Art ligner meget Markpiberen og forvexles 
ligesom denne let med vor almindelige Lærke ved første 
Øiekast. Dens egenlige Hjem er det sydlige Europa, men 
derfra besøger den undertiden England og Tydskland. I 
Danmark vides den ikke at være bemærket, men i Norge 
er den truffen ved Frederikshald og i Sverrig ved Kalmar- 
sund. Til Helgoland kommer den ikke sjeldent i Træktiderne. 
Den bygger Rede påa Jorden og lægger 4—5 smud- 
sigt hvide Æg med rustbrune Pletter. I Levemaade stem- 
mer den næsten ganske overens med foregaaende Art. 
Digesmutteslægten, Sazicola, Bechst. 
”Næbet lige, tyndt, spidst, ved Roden mere bredt end 
høit og kløftet tæt til Øjnene; Overnæbet sammentrykt og 
lidt nedbøiet i Spidsen, som har et fint Indsnit paa hver Side; 
17% 
