262 
Aaret, bygge næsten alle mere eller mindre kunstige Reder 
og lægge 5—7 Æg, som udruges af begge Kjøn, dog for- 
nemmeligt af Hunnen. De ere alle meget nyttige Fugle, 
idet de bidrage betydeligt til at holde en Mængde skadelige 
Insekters Formerelse indenfor visse Grændser. 
Saavel i Udseende som i Væsen og Levemaade ere de 
talrige Arter af denne Slægt meget forskjellige. Man har 
derfor inddelt dem i adskillige Grupper. 
2. Græssmutter, Currucae, Bechst. 
Næbet sylformigt, forholdsvis kraftigt. 
Benene korte, temmelig kraftige, med brede Taa- 
baller. 
Vingerne temmelig korte eller middellange; iIste 
Svingfjer kort, Zden som oftest kortere end dte, 3die 
længst. 
Halen temmelig lang. 
Hos alle Arterne er Graat den fremherskende Farve. 
Græssmutterne leve paa træbevoxede og hbuskrige Ste- 
der, især i tætte, tjørneblandede Krat, og ere Trækfugle for 
hele Europas Vedkommende. De ere uselskabelige, for- 
sigtige og listige og udmærke sig ved deres behagelige 
Sang, som Hannen i Almindelighed udfører siddende, med 
reiste Hovedfjer, eller idet den stiger lidt iveiret. Deres 
Føde bestaaer af alle Slags Insekter og Larver; om Høsten 
leve de ogsaa af Bær. De bygge temmelig dybe og meget 
tynde Reder i tætte Hække og Buske og lægge plettede 
Æg. Blive de forstyrrede, forlade de som oftest 
Reden, selv om den allerede indeholder nogle Æg. 
Man fanger dem i Slaggarn og paa Limpinde med Mel- 
orme saavelsom i Springdoner med Ribs, Hyldebær eller 
Kirsebær, undertiden ogsaa i en Slags Meisekasse med 
Melorme, som sættes ovenpaa et Bur, der indeholder en 
Lokkefugl. Med Bøsse ere de lette at skyde, naar man 
