265 
…… Artsm.  Rygsiden graa med rødligt Anstrøg; Bugsiden hvidagtig med 
"+ svag rustgul Tone paa Brystet; Vingerne rødbrune, Fødderne 
brungule. De yderste Styrere for største Delen hvide; de store 
Dækfjer og de bageste Svingfjer med brede, lyst rustfarvede 
-. Kanter. 
Afbildn. Tab. XX. gl. Han. 
Længde 6”, Vingestrækning 81/9”, 
Den udmærker sig til alle Aarstider ved Rustfarven paa 
Vingerne. Hunnen mangler det rustgule Skjær paa Brystet, 
er mindre renhvid nedenunder, og Hovedets Farve er ikke 
saa ren askegraa som Hannens. Iris gulbrun. 
Som Trækfugl ankommer den sidst i April eller først 
i Mai og forlader os i September. Den lever i Buske, Ha- 
ver, levende Hegn og Løvskove og er her i Landet hyppig 
næsten overalt. Paa den skandinaviske Halvø er den al- 
mindeligt udbredt i alle de sydlige Dele og forekommer 
talrigt endnu oppe omkring Trondhbjemsfjorden; paa Fjeld- 
siderne findes den nu og da endog ynglende i Birkebæltet. 
I vore nordlige Bilande vides den ikke at være bemærket. 
I Munterhed og Urolighed ståaer den ikke tilbage for 
de øvrige Årter af denne Gruppe; sin temmelig afvexlende 
Sang lader den i Regelen høre fra Toppen af en Busk eller 
et Træ, eller ogsaa idet den, ligesom foregåaende Art, svin- 
ger sig lidt iveiret. I Affekt reiser den Hovedfjerene og 
skriger. 
Den yngler 2 Gange om Åaret i låve, tætte Buske og 
lægger 5—6 hvide eller grøngraa Æg med mørkere Pletter 
og Punkter. 
Æggets Længde og Brede: 
18 mm. 13 mm. 
21 » 15555 
Reden staaer temmelig nær ved Jorden, som oftest i 
Tjørnebuske, høit Græs o. s. v. Ofte er Torn-Sangeren 
Gjøgens Pleiemoder. Af denne Fugl finder man altid mange 
ufuldendte Reder. 
