294 
gjerne i Nærheden af den rugende Hun og vedbliver der- 
med, saalænge Rugetiden varer, omtrent til St. Hansdag. 
Dens sædvanlige Lokketone er en pibende Lyd, hvorpaa 
følger et snerrende Skrig. Naar den er vred, udstøder den 
et særegent, besynderligt raat og ubehageligt Skrig. 
Dens Næring er som foregaaende Årts. 
Den temmelig store, dybe Rede bestaaer udvendigt af 
tørre Blade, Straa og Græsstængler; den er indvendigt be- 
lagt med fine Græsstråa og Risper, siundom med enkelte 
Hestehaar. I Almindelighed staaer den paa Jorden, i Buske 
eller højt Græs, undertiden i tørre Riskviste eller påa Jor- 
den i tørt Løv, stundom i mindre dybe Udhulinger af gamle 
Træstammer; den findes ogsaa i Hække og Gjærder i en 
Højde af nogle faa Ålen og indeholder i sidste Halvdel af 
Mai 4—6 Æg, som ere brungrønne eller graabrunt anløbne 
påa bleggrøn Grund. 
'Æggets Længde og Brede: 
2 NDynm: 15,5 mm: 
ZR) 16,5 » 
Rødstjert, Luscinia phoenicurus, (L.) 
Dansk: Blodfugl, Sortstrubet Sanger, Blodstjert. Norsk: Rødstjert, 
Svensk: Rødstjert, Vippstjert, Qvickstjert. 
Syn. Motacilla Phoenicurus, L. — Sylvia phoenicurus, Lath. — 
Ruticilla phoenicurus, Brehm. — Lusciola phoenicurus, Keys. 
d: Blas. — Erithacus phoenicurus, Degl. (Swains.). — Mo- 
tacilla Erithacus, L. (Hunnen). — Motacilla Tithys, L. (Un- 
gen + Efteraarsdragt). 
Artsm. Halen rustrød, de to mellemste Styrere mørkebrune. Hannen: 
Sort Strube, rustrødt Bryst, hvid Pande og askegraa Ryg. 
Hunnen: Ovenpaa rustgraa, Forhalsen hvidagtig, Brystet rust- 
brunt. 
Æ Afbildn. Tab. XXII. b. gZ. Han. — Suppl. Tab. 8. g/. Hun. 
