313 
Længde 4/3”. 
Hunnen har mindre Sort påa Hagen; Ungerne ligne de 
Gamle meget. 
Ogsaa denne Årt er almindelig i nogle Egne af Landet, 
saaledes i Vendsyssel, hvor den endogsaa er den talrigst 
forekommende Meiseart; paa Bornholm findes den dog ikke. 
Den er snart Standfugl, snart Strøgfugl, sjeldnere optræder 
den som Trækfugl.… Om Sommeren opholder den sig i 
Løvskove med megen og tæt Underskov og i Haver, altid i 
Nærheden af Vand og Sumpe; om Vinteren streifer den 
omkring i mindre eller større Selskaber, oftest med de fore- 
gaaende Arter. Paa den skandinaviske Halvø forekommer 
den typiske Form almindeligt i de sydlige og vestlige Dele 
og er navnlig almindeligt udbredt indtil Trondhjemsfjorden. 
Nord for Polarcirkelen er den sjelden, om den end angives 
at være truffen der flere Gange. Varieteten borealis træffes 
over hele Halvøen og er endog i Østfinmarken Standfugl. 
Påa Fjeldsiderne overskrider Hovedarten sjeldnere Naaletræ- 
regionens Grændser, hvorimod P. borealis træffes ynglende 
i Birkebæltet. 
Sumpmeisen er en yderst livlig, urolig og vever lille 
Fugl, der i saa Henseende endog overgaaer alle de-andre 
Meiser. 
Dens Føde er som Musvittens, dog æder den mere 
Frø end de andre Arter; Hampefrø, Solsikke- og Græskar- 
kjærner ere dens kjæreste Næring. Fencker har seet den 
pille Kjærnerne ud af den almindelige «Gedeblad» og 
æde dem. 
I hule Træer bygger den i Begyndelsen af Mai sin 
Rede af Mos, tørre Græsstraa, Haar, Uld og Fjer og lægger 
8—12 hvide, rustrødt plettede Æg, som ruges i 13 Dage. 
Æggets Længde og Brede: 
ser Fåre: 
16 » 12255 
