314 
Laplands-Meise, Parus cinctus, Bodd. 
Syn... P. Sibericus, Gm. — Poecila Siberica, Kaup. — P. Lap- 
ponicus, Wright. 
Norsk: Laplandsmeise. Svensk: Siberisk Mes. 
Artsm. Hovedets Overside graabrun, Struben og Forhalsen sorte; Tin- 
dingerne og Halssiderne hvide; Ryggen brungraa, Bugsideu 
hvidagtig, Undergumpen graalig. 
Afbildn. 2det Suppl. Tab. 3 (P. Sibiricus). 
Længde ca. 5”. 
Hunnen ligner Hannen, men de mørke Farver hos denne 
ere undertiden lysere hos Hunnen. 
I Danmark er denne nordlige Art hidtil ikke truffen. 
I Norge er den almindelig som Standfugl i Finmarkens 
Fyrre- og Birkeskove og påa Dovres og Langfjeldenes For- 
greninger; talrigst forekommer den i Fyrrebæltets øverste 
Partier. 1 Sverrig er den navnlig om Sommeren almindelig 
de nordligste Egne af Landet. Om Efteraaret drage mange 
Individer mod Syd, men det synes dog, at den ikke gaaer 
længere ned end til Westergothland. 
Ligesom flere af sine Slægtninge hår denne Meise stor 
Forkjærlighed for Kjød og Talg. Den færdes tidt sammen 
med Sumpmeiserne, og dens Sang, navnlig dens Lokketone, 
minder om disses. 
Reden anlægges i hule Træer og bestaåaer af Mos, 
Lav, Haar o. s. v. De 7—9 Æg ere hvide med lyserøde 
Pletter og Punkter. 
Sort Meise, Parus ater, L. 
Dansk: Sortmeise. Norsk: Kulmeise, Sortmeise. Svensk: Kolmes, 
Svartmes. 
Artsm. Hoved og Forhals sorte; en stor, hvid Plet påa Kinderne og en 
lignende mindre Længdeplet paa Nakken; Overryggen askeblaa. 
Bugsiden hvidagtig. 
Afbildn. Tab. XXIV. g/. Han. 
