318 
I Sverrig forekommer den fornemmelig i Landets mellemste 
Provindser og er kun undtagelsesvis skudt i det sydlige 
Skaane. Paa Fjeldsiderne synes den ikke at overstige det 
subalpinske Gebet. 
Topmeisen er mindre Strøgfugl end de øvrige Arter af 
denne Slægt; den fjerner sig ikke fra Naaleskovene, og 
om den end om Efteraaret og Vinteren stryger omkring 
familievis fra den ene Skov til den anden, drager den dog 
aldrig til sydligere Lande ved Vinterens Frembrud. 
Den bygger som oftest Rede i hule Træer eller Klippe- 
revner og benytter som Redematerialier Mos, Lavarter og 
Haar. Æggene, der lægges i et Antal af 8—10, ere hvide 
med blodrøde Prikker, især paa den butte Ende. 
Æggets Længde og Brede: 
gær 12 m: 
16,5 » 155% 
b. Langhalede Meiser. 
Næbet kort, noget sammentrykt; Næseborene lavt- 
liggende; Næbroden dækket af fortilrettede, dunagtige Fjer. 
Benene svage og ikke ret høie; Fjerklædningen lang og 
rigelig, næsten håaaragtig, og meget blød. Den kileformige, 
af smalle Fjer bestaaende Hale er særdeles lang, længere 
end Kroppen. 
De leve blot af Insekter, opholde sig udelukkende i 
Skove og Krat og ere indbyrdes meget selskabelige, men 
holde sig i Regelen borte fra andre Fugles Selskab. De ere 
vevre, urolige, men ikke meget sky lige over for Mennesket. 
Deres yderst kunstige, pungformige Reder, som have et 
snevert Indgangshul, bygge de frit påa Træernes Grene eller 
lænede ind til Stammen, og de lægge mange, næsten ganske 
hvide, kun svagt punkterede Æg. 
