320 
teraar; paa Fjeldsiderne gaaer den undertiden op i de øver- 
ste Naaleskove. I Sverrig synes den at forekomme mindre 
talrigt end i Norge, men yngler dog påa mange Steder såa- 
vel i Landets sydligere Egne som navnlig i de mellemste. 
Om Efteraaret og Vinteren, da den vandrer familievis 
eller flokkevis omkring, lægger man mest Mærke til den, 
idet den vandrer fra én Skovafdeling til”en anden og med 
det samme besøger Haver og Hegn. Til Nattekvarter vælge 
saadanne Selskaber altid en horizontal Gren i en tæt Busk 
eller påa et lavt Træ; de sætte sig tæt ved Siden af hver- 
andre i Række, purre Fjerene op, skjule Hovedet under 
Rygfjerene og danne saaledes en kugleformig Skikkelse, 
paa hvilken den lange, tynde Hale seer ud som en tynd 
Stilk. 
Sin Meisenatur forraader den ved sin uafladelige Uro, 
ved sin store Færdighed i at klattre påa Grene og i at 
hænge sig paa de tyndeste Spidser. Den er meget til- 
lidsfuld mod Mennesker, og man kan nærme sig den paa 
faa Skridt; men for Rovfugle har den en afgjort Skræk; 
ved Synet af en saadan flygte alle med stort Skrig ind i de 
tætteste Buske. 
Næringen, som udelukkende bestaaer af Insekter 0. 1., 
søge de næsten altid paa Træerne. 
Den ovenfor beskrevne Rede bygger den af Mos og 
Lav, indvendigt foret med Fjer. De 9—15 Æg, som findes 
i første Halvdel af April, ere meget smaa og hvide med fine 
Punkter ved den butte Ende. 
Æggets Længde og Brede: 
born: jrgnn 
14,5 » 11,5 W 
Skjægmeiseslægten, Panurus. 
Næbet lystfarvet, svagere end hos Meiserne; Over- 
næbets Rande omfatte Undernæbeis; Næseborene spalte- 
